Справа № 420/24587/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відповіді та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач, з урахуванням нової редакції позовної заяви, просить суд:
визнати протиправною відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 №08/ЗПІ-5/8 від 10.07.2025;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 переглянути належним чином клопотання НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 05.04.2025 №08/6226-25-Вих щодо солдата ОСОБА_1 .
Стислий виклад позиції позивача.
Як зазначено у позовній заяві, позивач перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 та, відповідно до довідки гарнізонної ВЛК за №1039 від 26.02.2025, позивач був визнаний придатним до служби у частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
У позові зазначено, що, наразі позивач має постійне місце проживання у м. Подільськ, відтак має бажання продовжувати службу у лавах Державної прикордонної служби України у АДРЕСА_1 . 
Позивач зазначає, що ним було отримано відповідь на запит щодо подальшого проходження служби, де повідомлено, що у Військовій частині НОМЕР_3 наявні вакантні посади. 
Як вказує позивач, з метою переміщення для подальшого проходження до іншої військової частини, позивач особисто звернувся з рапортом до свого безпосереднього командира з наданням копій документів, що підтверджують викладені в рапорті обставини. Надалі, Військова частина НОМЕР_2 направила клопотання про переміщення позивача.
З покликанням на фактичні обставини справи, позивач вказує, що листом від 10.07.2025 відповідач повідомив, що клопотання НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ від 05.04.2025 №08/6226-25-Вих у частині, що стосується переміщення солдата ОСОБА_1 , залишено без задоволення з формулюванням «у зв`язку з недоцільністю».
На переконання позивача, означена відповідь є протиправною та такою, що порушує право Позивача на рівний доступ до проходження військової служби відповідно до наданого йому висновку ВЛК.
Стислий виклад заперечень відповідача.
У відзиві представник відповідача вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважає вимоги викладені в позовній заяві безпідставними.
Так, представник відповідача зазначає, що 05.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 від НОМЕР_1 прикордонного загону надійшло клопотання від 05.04.2025 №08.6226-25-Вих (додається) щодо переміщення для подальшого проходження військової служби за станом здоров`я до НОМЕР_4 прикордонного загону солдата ОСОБА_2 .
Як вказує представник відповідача, НОМЕР_1 прикордонний загін знаходиться у підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Розгляд клопотання НОМЕР_1 прикордонного загону за рапортом ОСОБА_1 , здійснювався на засіданні атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , як дорадчого органу, рішення якого мають для начальника органу Держприкордонслужби рекомендаційний характер.
Відповідно до протоколу №16 засідання атестаційної комісії від 16.04.2025, за результатами розгляду клопотання НОМЕР_1 прикордонного загону за рапортом ОСОБА_1 , комісією прийнято рішення клопотати перед начальником регіонального управління про залишення без реалізації клопотання НОМЕР_1 прикордонного загону, у зв`язку з недопущенням зниження рівня укомплектованості (боєздатності) підпорядкованих регіональному управлінню підрозділів. Вказане рішення атестаційної комісії затверджене начальником Східного регіонального управління.
Прийняте рішення за результатами розгляду клопотання НОМЕР_1 прикордонного загону за рапортом ОСОБА_1 листом №08/ЗПІ-5/8 від 10.07.2025 доведено позивачу.
З покликанням на норми Закону України «Про Державну прикордонну службу України», Порядок проходження військової служби в Держприкордонслужбі визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджений указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009, представник відповідача зазначає, що прийняття рішення по суті рапорту ОСОБА_1 належить до дискреційних повноважень командира, які передбачають можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Варто зазначити, що стан здоров`я військовослужбовця не визначає регіон, область чи місто, в якому він має проходити службу, натомість стан здоров`я може визначати категорію органів (підрозділів), в яких військовослужбовці виконують полегшені фізично обов`язки (функції). Так, в складі ІНФОРМАЦІЯ_1 виконують бойові та спеціальні завдання на великій ділянці частини України різні органи та підрозділи, в тому числі і підрозділи технічного, матеріального, медичного та інших видів забезпечення, охорони, що територіально виконують завдання. Деякі з підрозділів виконують завдання на значному віддаленні (на декількасот кілометрів) від лінії бойового зіткнення.
За твердженням представника відповідача, НОМЕР_4 прикордонний загін не є органом забезпечення, навчальним закладом, науково-дослідною установою, підрозділом технічного, матеріального, медичного та іншого виду забезпечення, охорони.
На переконання представника відповідача, відмова начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 у задоволенні клопотання НОМЕР_1 прикордонного загону за рапортом ОСОБА_1 є правомірною, обґрунтованою та виправданою.
У відзиві також зазначено, на підставі клопотання НОМЕР_1 прикордонного загону від 17.07.2025 №08/13398-25-Вих, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.07.2025 №550-ОС солдата ОСОБА_1 зараховано в розпорядження начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону (в підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для призначення позивача на посаду в підрозділ забезпечення, з урахуванням стану здоров`я.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 06.08.2025 суд залишив без руху позовну заяву.
Суд ухвалою від 22.08.2025 відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи та витребував у ІНФОРМАЦІЯ_1 :
копію рапорту ОСОБА_1 щодо переміщення до іншої військової частини для подальшого проходження військової служби з відповідними копіями документів, що підтверджують викладені в рапорті обставини, а також копію клопотання про переміщення ОСОБА_1 за вихідним номером №08/6226-25-Вих від 05.04.2025 року.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, з відзивом, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , під час проходження військової служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України, звернувся з рапортом від 04.03.2025 по команді до командування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо переміщення для подальшого проходження служби до НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.
Відповідно до довідки ВЛК від 26.02.2025 №1039, солдат ОСОБА_1 визнаний придатним до служби в органах (підрозділах) забезпечення, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах технічного, матеріального, медичного та іншого забезпечення, охорони.
Відповідно до листа НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 14.04.2025, солдата ОСОБА_1 повідомлено про наявність вакантних посад. У листі також вказано, що солдатом ОСОБА_1 не надано зазначену у зверненні копію довідки гарнізонної ВЛК, що не надає можливості надання достовірної інформації щодо можливості переведення солдата ОСОБА_1 для подальшого проходження служби, з призначенням на посаду у відповідності до норм чинного законодавства. 
Матеріалами справи підтверджено, що начальник НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України звернувся з рапортом від 05.04.2025 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому клопотав про переміщення військовослужбовців, в тому числі солдата ОСОБА_1 , з прямою заміною. До рапорту додано копії документів солдата ОСОБА_1 .
Згідно з витягом із протоколу засідання атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 15.04.2025 №16, атестаційною комісією прийнято рішення про залишення без реалізації клопотання начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 05.04.2025 щодо переміщення солдата ОСОБА_1 до НОМЕР_4 прикордонного загону.
Означене рішення доведено позивачу листом від 10.07.2025, що не заперечується позивачем у позові. У листі вказано, що клопотання НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 05.04.2025 №08/6226-25- Вих у частині, що стосується солдата ОСОБА_3 , залишено без задоволення у зв`язку із недоцільністю.
В подальшому, як свідчать матеріали справи, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.07.2025 №550-ОС солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільнено з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії - гранатометника першого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону, згідно з підпунктом 2 пункту 127 Положення та зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону.
Вважаючи протиправною відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 №08/ЗПІ-5/8 від 10.07.2025, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно із частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 3 Закону №2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, дія якого поширюється, зокрема на військовослужбовців Державної прикордонної служби України, передбачено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Єдиноначальність - принцип управління, за яким керівникові надаються широкі управлінські повноваження при персональній відповідальності за результати роботи.
У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними нормативно-правовими актами та триває на теперішній час.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до положень Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-IV Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, основними обов`язками якої, зокрема є: припинення будь-яких спроб незаконної зміни проходження лінії державного кордону України; припинення у взаємодії з відповідними правоохоронними органами збройних конфліктів та інших провокацій на державному кордоні України; участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави або групи держав; участь у виконанні заходів територіальної оборони, а також заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного і надзвичайного стану.
Отже , військовослужбовці Державної прикордонної служби України починаючи з 24 лютого 2022 року здійснюють передбачені Законами України «Про правовий режим воєнного стану» та «Про Державну прикордонну службу України» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості.
Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначений Положенням №1115/2009 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 123 вказаного Положення, переміщення військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом, на іншу посаду у зв`язку зі службовою необхідністю чи за станом здоров`я здійснюється за рішенням командування без згоди військовослужбовця в разі відповідно службової необхідності або наявності медичного висновку про доцільність використання військовослужбовця на інших посадах або в іншій місцевості.
Також у п.124 Положення №1115/2009 вказано, що призначення військовослужбовця на рівну посаду, а в разі відсутності такої посади - на нижчу посаду в іншу місцевість за станом здоров`я його або членів його сім`ї, які проживають разом із ним, здійснюється начальником органу Держприкордонслужби в межах повноважень за зверненням військовослужбовця за наявності відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії, а таке призначення військовослужбовця, викликане потребою у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та проживають у місцевості, в яку планується переміщення військовослужбовця, здійснюється на підставі клопотання військовослужбовця за наявності документів, які це підтверджують.
Згідно з п.310  Положення №1115/2009, призначення військовослужбовців на вищі, рівні та нижчі (не більше ніж на один ступінь) посади у воєнний час здійснюється без згоди цих військовослужбовців.
Матеріалами справи підтверджено, що, відповідно до довідки ВЛК від 26.02.2025 №1039, солдат ОСОБА_1 визнаний придатним до служби в органах (підрозділах) забезпечення, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах технічного, матеріального, медичного та іншого забезпечення, охорони.
Отже, з урахуванням п.123 Положення №1115/2009, переміщення позивача здійснюється за рішенням командування без згоди військовослужбовця.
Водночас, хоча п.124 Положення №1115/2009 передбачає можливість переміщення військовослужбовця за його зверненням на рівну посаду, а в разі відсутності такої посади - на нижчу посаду в іншу місцевість за станом здоров`я, означене положення не передбачає безумовного обов`язку начальника органу Держприкордонслужби здійснити таке переміщення військовослужбовця, а сам п.124 містить такі умови переміщення в іншу місцевість: призначення військовослужбовця, викликане потребою у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та проживають у місцевості, в яку планується переміщення військовослужбовця, за наявності документів, які це підтверджують
Аналіз норм Положення №1115/2009 дозволяє дійти висновку, що питання переміщення військовослужбовців є правом, а не обов`язком, яке належить до дискреційних повноважень відповідача, і, в даному випадку, таке питання вирішено. 
Окрім того, суд зауважує, що, відповідно до листа НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 14.04.2025, солдата ОСОБА_1 повідомлено про наявність вакантних посад. У листі також вказано, що солдатом ОСОБА_1 не надано зазначену у зверненні копію довідки гарнізонної ВЛК, що не надає можливості надання достовірної інформації щодо можливості переведення солдата ОСОБА_1 для подальшого проходження служби, з призначенням на посаду у відповідності до норм чинного законодавства. 
Отже, у листі НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 14.04.2025, на який покликається позивач у позові, не зазначено конкретної посади, на яку може бути призначений позивач, з урахуванням довідки ВЛК від 26.02.2025 №1039, означений лист носить лише інформативний характер про наявність вакантних посад, без інформації про належність вакантних посад до посад забезпечення, посад у навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах технічного, матеріального, медичного та іншого забезпечення, охорони, тощо.
Натомість, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.07.2025 №550-ОС солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільнено з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії - гранатометника першого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону, згідно з підпунктом 2 пункту 127 Положення та зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону.
Означене узгоджується з п.123 Положення №1115/2009.
Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає протиправності в діях відповідача та не вбачає правових підстав для зобов`язання відповідача переглянути клопотання НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 05.04.2025 №08/6226-25-Вих щодо позивача.
Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ВИРІШИВ:
Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправною відповіді та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дмитро БАБЕНКО

.