ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року	Львів	Справа № 380/24410/24 пров. № А/857/30010/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року, прийняте суддею Гуликом А.Г. у м. Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,- 

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також – позивач) звернувся з позовом до ГУ ПФУ у Вінницькій області (надалі також – відповідач 1) та ГУ ПФУ у Львівській області (надалі також – відповідач 2), в якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області, ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-VI (далі – Закон № 345-VI);
- зобов`язати відповідачів здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону № 345-VI, починаючи з 16.08.2023;
- визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови здійснити обчислення (перерахунок) та виплату пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV) із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки;
- зобов`язати відповідачів здійснити обчислення (перерахунок) та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки, починаючи з 16.08.2023 (дня подання заяви про переведення) та врахувати заробітну плату за період з 01.03.2005 по 31.07.2023.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 позов задоволено частково: визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні обчислення пенсійної виплати з урахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2020, 2021, 2022 роки; зобов`язано здійснити з 16.08.2023 ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пільгових умовах із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме, за 2020, 2021, 2022 роки, з урахуванням заробітної плати позивача за період з 01.03.2005 по 31.07.2023, з урахуванням проведених виплат; визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону №345-VІ; зобов`язано здійснити з 16.08.2023 перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії за віком відповідно до статті 8 Закону №345-VІ, з урахуванням зарахованого стажу (як страхового, так і пільгового) відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №380/21406/23, а саме періоду перебування на інвалідності з 18.03.2005 по 16.08.2023. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.
Суд зазначив, що позивачу у 2005 було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ), а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пільгових умовах позивач звернувся вперше 16.08.2023, тому в цьому випадку мало місце призначення іншої пенсії. За обставин цієї справи має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Оскільки відповідач-2 здійснив розгляд заяви про переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, то у задоволенні позовних вимог до відповідача-1 необхідно відмовити.
Суд дійшов висновку, що при обчисленні позивачу пенсії за віком з 16.08.2023 на підставі норм Закону №1058-IV відповідач-2 мав врахувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням цієї пенсії, тобто, за 2020, 2021, 2022 роки.
Окрім цього, як зазначає відповідач-2, середньомісячний заробіток, визначено із заробітної плати за період з 01.01.1995 по 31.12.1999 за даними довідки про заробітну плата та за період з 01.07.2000 по 28.02.2005 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Тобто, відповідач-2 протиправно не врахував заробітну плату позивача за період з 01.03.2005 по 31.07.2023.
Суд наголосив, що право позивача на зарахування стажу встановлене рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №380/21406/23.
Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом від 28.11.2024, тобто в межах шестимісячного строку на звернення до адміністративного суду після прийняття першої відмови у перерахунку пенсії, 09.07.2024, а тому строк на звернення до адміністративного суду не пропущений.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 у справі № 380/21406/23 не покладено зобов`язань про зарахування періоду перебування на інвалідності від професійного захворювання до стажу на підземних роботах, що дає право на розрахунок пенсійної виплати згідно із статтею 8 Закону № 345-VI, а також не покладено зобов`язань щодо застосування середньої заробітної за три попередні роки перед зверненням за пенсією відповідно до частини 3 статті 114 Закону №1058-IV.
Таким чином, відсутні підстави для розрахунку пенсії і згідно із статтею 8 Закону №345-VI та застосування середньої заробітної за три попередні роки перед зверненням за пенсією відповідно до статті 40 Закону №1058-IV.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в позові.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача-2 та отримує пенсію по інвалідності (ІІІ група, професійне захворювання) відповідно до Закону №1058-IV з 18.03.2005.
Відповідно до Форми РС-право до пільгового стажу для визначення права при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах зараховано наступні періоди, в тому числі і час перебування на інвалідності: 29 років 6 місяців 19 днів, пільговий стаж роботи – 15 років 11 місяців 20 днів, у тому числі час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві – 4 роки 9 місяців 8 днів.
16.08.2023 позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший.
Вказана заява від 16.08.2023 відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань розглянута відповідачем-2, яке 24.08.2023 прийняло рішення № 913050149239 про відмову ОСОБА_1 в частині переведення на пенсію за віком. Як висновок у оскаржуваному рішенні відповідач-2 зазначив: відмовити у перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю на даний вид перерахунку відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Вважаючи рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 24.08.2023 № 913050149239 про відмову у частині переведення на пенсію за віком протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №380/21406/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 24.08.2023 № 913050149239 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком;
- зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV, період з 18.03.2005 по 16.08.2023;
- зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення на пенсію за віком від 16.08.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Окрім цього, вказаним рішенням встановлені такі обставини, а саме: позивач виконував гірничі роботи, як працівник провідних професій на таких роботах: робітник очисного відбою у період з 02.04.1994 по 22.06.1994 та з 13.06.2003 по 18.02.2005, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Робота за провідною професією робітник очисного забою передбачена як Списком № 1, так і Постановою КМУ № 202, дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058-IV.
Позивач має 3 групу інвалідності, яка отримана внаслідок професійного захворювання та встановлена з 18.03.2005 безстроково.
Отже, документально підтверджене перебування позивача на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням у період з 18.03.2005 по теперішній час.
Відтак, позивач має право на зарахування періоду перебування на інвалідності з 18.03.2005 по 16.08.2023 (дата звернення до пенсійного органу щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком) до його стажу роботи для призначення пенсії (страхового стажу), а також до спеціального (пільгового) стажу.
Позивач звертався до відповідача-2 з заявами від 20.06.2024, від 25.09.2024, від 10.10.2024 з проханням здійснити перерахунок пенсії відповідно до статті 8 Закону № 345-VI та здійснити обчислення (перерахунок) пенсії за віком на пільгових умовах з середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення про переведенням з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах. 
З аналогічними вимогами позивач звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області, однак відповіді не отримав. 
Листами відповідач -1 за №17192-17971/М-52/8-1300/24 від 09.07.2024, № 23449- 25143/М-52/8-1300/24 від 14.10.2024 повідомив позивача, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 у справі № 380/21406/23 виконано. Повідомлено, що рішенням суду не покладено зобов`язань, щодо здійснення розрахунку пенсійної виплати, згідно з статтею 8 Закону № 345-VI та здійснити, згідно з частиною другою статті 40 Закону №1058-IV обчислення (перерахунок) пенсії за віком на пільгових умовах з середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення про переведенням з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Разом із цим, статтею 2 Закону № 1788-ХІІ (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років) було передбачено призначення трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
За приписами частини другої статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Водночас частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
Аналіз положень частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV свідчить про те, що зазначеною нормою регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника), на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Матеріалами справи підтверджено, що 18.05.2005 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до норм Закону № 1788-XII.
За призначенням пенсії в порядку Закону № 1058-IV позивач вперше звернувся 16.08.2023.
З урахуванням наведеного, при обчисленні пенсії за віком з 16.08.2023 відповідач мав урахувати показник середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2016 у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15), який дійшов висновку про те, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV.
Зазначена правова позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 у справі № 876/5312/17.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2024 у справі №500/1216/23, встановивши, що позивачу з 11 лютого 2013 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV він звернувся вперше 11 січня 2023, дійшов висновку про наявність у нього права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2020 - 2022 роки, з огляду на те, що за цих обставин має місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку про наявність у позивача права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2020-2022 роки.
Враховуючи вже сформовану практику Верховного Суду, у цій справі колегія суддів виходить з того, що:
- у разі призначення особі пенсії за віком згідно з положеннями Закону № 1058-IV після того, як вона вже отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1788-XII, такий перехід не може вважатися «переведенням на інший вид пенсії» в розумінні частини третьої статті 45 Закону №1058-IV. Це є «призначенням нового виду пенсії», оскільки пенсія за віком і пенсія за вислугу років є різними за правовими підставами та умовами призначення.
У зв`язку з наведеним, для визначення розміру пенсії за віком, що призначається відповідно до норм Закону №1058-IV, слід застосовувати показник середньої заробітної плати (доходу), з якого сплачувалися страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це прямо передбачено частиною другою статті 40 цього Закону.
Відтак, наведені в оскаржуваному рішенні мотиви відповідача про відсутність підстав для перерахунку позивачу призначеної за віком пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2020-2022 роки), на переконання колегії суддів, є хибними.
Окрім цього, як зазначає відповідач-2, середньомісячний заробіток, визначено із заробітної плати за період з 01.01.1995 по 31.12.1999 за даними довідки про заробітну плата та за період з 01.07.2000 по 28.02.2005 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Тобто, відповідач-2 протиправно не врахував заробітну плату позивача за період з 01.03.2005 по 31.07.2023.
Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Статтею 8 Закону № 345-VI передбачено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 62 Закону № 1788-ХІІ).
На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
Статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №380/21406/23 встановлено, що позивач виконував гірничі роботи, як працівник провідних професій на таких роботах: робітник очисного відбою у період з 02.04.1994 по 22.06.1994 та з 13.06.2003 по 18.02.2005, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Робота за провідною професією робітник очисного забою передбачена як Списком № 1, так і Постановою КМУ № 202, дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач має 3 групу інвалідності, яка отримана внаслідок професійного захворювання та встановлена з 18.03.2005 безстроково.
Таким чином, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, документально підтверджено перебування позивача на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням у період з 18.03.2005 по теперішній час.
Отже, позивач має право на зарахування періоду перебування на інвалідності з 18.03.2005 по 16.08.2023 (дата звернення до пенсійного органу щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком) до його стажу роботи для призначення пенсії (страхового стажу), а також до спеціального (пільгового) стажу.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, колегія суддів не надає оцінки судовому рішенню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків вказаного суд, тому в задоволенні такої слід відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року у справі №380/24410/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш