Справа №591/3648/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ковтун О. М.	
Номер провадження 33/816/1180/26 	Суддя-доповідач Басова В. І. 	
Категорія  173-2 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

22 травня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Басова В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Суми апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м.Суми від 07 квітня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В.Писарівка, громадянина України, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , пенсіонера,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн. 60 коп.
установила:
Постановою судді Зарічного районного суду м.Суми від 07 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП за те, що 15.03.2026 приблизно о 09-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , він вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: виражався нецензурною лайкою, кричав, принижував, погрожував фізичною розправою, штовхався, хватав за шию. Даними діями завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою та просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність у його діях складу правопорушення.
В обґрунтовування апеляційних вимог посилається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та винесена з порушенням вимог діючого законодавства.
Апелянт стверджує, що суд поклав в основу рішення виключно пояснення потерпілої, не перевіривши їх достовірність та не дослідивши інші докази. При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази, які б підтверджували його вину.
Крім того, суд порушив вимоги статей 7, 9, 245, 252 КУпАП, оскільки не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, а розгляд провів формально.
Апелянт категорично заперечує факт вчинення будь-яких протиправних дій. Конфлікт із колишньою дружиною має тривалий характер і пов`язаний із житловим питанням. Квартира була приватизована на чотирьох осіб, однак його право власності не зареєстровано. 15.03.2026 він звернувся до неї з проханням надати документи для реєстрації, після чого вона спровокувала конфлікт і викликала поліцію.
Будь-якого насильства він не вчиняв, а її пояснення є неправдивими та мають на меті створити підстави для його виселення з квартири.
Суд також порушив його право на захист, оскільки розглянув справу без його участі та не з`ясував причин неявки. Відсутність була поважною - напередодні судового засідання апелянт захворів та звертався до лікаря, що підтверджується медичним висновком. Він повідомляв про неможливість з`явитися та просив відкласти розгляд справи.
30.04.2026 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява- пояснення з клопотанням про приєднання до матеріалів провадження письмових доказів та інформації з флеш накопичувача.
01 травня 2026 року в судовому засіданні ОСОБА_1 категорично заперечив вчинення ним домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , незважаючи на існуючу між ними конфліктну ситуацію і обопільні сварки, колишня дружина системно обмовляє його через наявний між ними спір щодо майна. На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_1 надав апеляційному суду аудіо записи спілкування між ним, дружиною та працівниками поліції, щодо обставин справи які мали місце 15.03.2026. З якого вбачається, що при розгляді справи за участі поліцейських, що прибули на місце події слідує, що ОСОБА_1 спокійно та адекватно пояснює їм наявність конфлікту між ним та ОСОБА_2 , зокрема щодо документів на квартиру, які ОСОБА_2 відмовляється надати на прохання ОСОБА_1 , для реєстрації його частки квартири у відповідних органах. У присутності працівників поліції ОСОБА_2 надала документи ОСОБА_1 , останній зазначає, що в бік ОСОБА_2 не виражався нецензурною лайкою та фізичну силу не застосовував . 
Також ОСОБА_1 надав аудіо запис, на якому він просить колишню дружину ОСОБА_2 повідомити суд, що він захворів, та щоб розгляд справи відклали на іншу дату.
Оцінюючи наведені вище пояснення ОСОБА_1 і надані ним аудіо записи як докази у справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Будучи у відповідності до вимог ст.ст.268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеними у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання 22 травня 2026 року не з`явились.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах поданих доводів, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА №000129 від 25.03.2026, вбачається, що 15.03.2026 близько 09 год 00 хв за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини гр. ОСОБА_2 , а саме виражався нецензурною лайкою, кричав, принижував, погрожував фізичною розправою, штовхався, хватав за шию, даними умисними діями, завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілій та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.
В обґрунтування доведеності інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, до матеріалів справи долучено виключно такі документи: протокол про адміністративне правопорушення серії ВБА №000129 від 25 березня 2026 року; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16 березня 2025 року, відомості про реєстрацію заяви ЄО № 17427 від 16 березня 2025 року про вчинення домашнього насильства, письмові пояснення ОСОБА_1 від 16 березня 2026 року, письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 16 березня 2026 року, копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, складених стосовно ОСОБА_1 , яка має інформаційний характер і не є доказом фактичного вчинення конкретного адміністративного правопорушення у визначений час і за визначених обставин.
Визнаючи доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, зазначені докази, без зазначення письмових пояснень ОСОБА_1 , були покладені судом в основу оскаржуваної постанови.
Разом з цим, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення.
Адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Однак, важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт» та «насильство».
Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.
Враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в його діях відсутні ознаки, притаманні домашньому насильству, а наявні ознаки неприязних відносин із колишньою дружиною, що носять цивільно-правовий характер, оскільки між ними наявний спір щодо прав на житло.
Матеріали справи свідчать, що конфлікт мав місце за спільним місцем проживання колишнього подружжя.
Доказова база, яка долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, ґрунтується лише на письмових поясненнях ОСОБА_2 про обставини вчинення домашнього насильства, що заперечується ОСОБА_1 .
Свідків подій та обставин, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не було.
На переконання апеляційного суду, сам лише факт наявності між колишнім подружжям конфліктних ситуацій не може свідчити про вчинення одним із них психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування « поза розумним сумнівом » ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства » ( Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).
Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом у даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення та змінювати фабулу протоколу про адміністративне правопорушення, адже діючи таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги, з огляду на встановлені апеляційним судом обставини та підстави для скасування постанови, не впливають на правильність вирішення справи та окремої правової оцінки не потребують.
Керуючись статтями 294, 295 КУпАП України,
постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м.Суми від 07 квітня 2026 року задовольнити.
Постанову судді Зарічного районного суду м.Суми від 07 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя 	Басова В. І.