ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 295/17268/25
провадження у справі № 2/0285/1128/26
25 червня 2026 року  м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………………..........Літвин О. О.,
секретаря…………………………......Клечковської М. М.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості, – 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до Богунського районного суду м. Житомира через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості на суму 39840 грн. 
Заявлені вимоги мотивовано тим, що у квітні 2025 року товариством укладено з відповідачем кредитний договір (оферти), за умовами якої їй було надано кредит у розмірі 12000 грн на 217 днів, які вона зобов`язалася повернути у розмірі та на умовах, встановлених договором. 
Кредитодавець виконав свої зобов`язання та надав кошти відповідачу, яка, в свою чергу, належним чином договірні зобов`язання не виконує та має заборгованість по тілу кредиту 12000 грн, 18600 грн по процентам, 3240 грн комісії (за надання та обслуговування) і 6000 грн неустойки.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26.12.2025 дана справа направлена за підсудністю до Звягельського міськрайонного суду Житомирської області, куди вона надійшла 06.02.2026.

Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності. 
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася, в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки не повідомила. 
Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.
Правова позиція Європейського суду з прав людини виходить із принципу належної процесуальної обачності (due diligence): сторона, яка знає або повинна знати про існування судового провадження відносно неї, зобов`язана виявляти розумну уважність до його перебігу та вживати заходів для участі в ньому. Неявка такої особи до суду без поважних причин за відсутності будь-яких активних дій з її боку свідчить про самоусунення від участі в процесі, а тому розгляд справи за її відсутності не порушуватиме гарантій ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зважаючи на викладене, суд згідно із положеннями ч.1 ст.223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів.
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить такого висновку.
Відповідно до ст.ст.3, 626-628 ЦК України договір є домовленістю сторін, які є вільними в його укладенні та визначенні умов.
За змістом ст.ст.1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором фінансова установа надає позичальнику кредит на визначених договором умовах, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у встановлені строки. 
Оскільки кредитний договір є двостороннім, права та обов`язки виникають у кожної зі сторін. 
Судом встановлено, що 03.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений кредитний договір №03.04.2025-100001362 в електронній формі, відповідно до умов якого останній позивачем надано кредит у розмірі 12000 грн строком на 217 днів. Дата повернення кредиту 05.11.2025. 
Договором визначено розмір відсотків за користування кредитними коштами: 1%; сплату комісії: 9% від суми (1080 грн) та за обслуговування кредитної заборгованості 1080 грн у кожному з двох чергових періодів; неустойки: 180 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язань.
Даний договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки та Підтвердження позичальника про його укладення, які містять реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування коштів за договором 4149-49ХХ-ХХХХ-6234. 
Перед укладенням договору відповідач була вільною в погодженні всіх умов кредитування, з правилами, інформацією про фінансову послугу, умовами кредитування, розміщеними на вебсайті кредитодавця, порядком погашення вона була ознайомлена.
Паспорт споживчого кредиту та сам договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом оферти та її акцепту в електронній формі і, за умови підписання у порядку, визначеному законом, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ст.3,12). 
Використання одноразового ідентифікатора прирівнює електронний договір до письмового. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20. 
Згідно зі ст.639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, вважається укладеним у письмовій формі. 
До матеріалів справи приєднано довідку ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про видачу 12000 грн за кредитним договором №03.04.2025-100001362 від 03.04.2025 на платіжний картку НОМЕР_1 . 
Спонукань вважати, що кошти отримано сторонньою особою внаслідок шахрайський дій, а персональні дані відповідача у ІТС кредитора були введені не нею особисто, матеріали справи не містять. Зазначений у договорі реєстраційний номер облікової картки платника податків та адреса реєстрації ОСОБА_1 відповідає даним, що отримані на запит суду з Єдиного демографічного реєстру. 
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). 
За змістом ст.ст.634, 638 ЦК України договір кредиту може бути укладений як договір приєднання шляхом приєднання позичальника до визначених кредитодавцем умов, а договір є укладеним у разі досягнення сторонами згоди щодо його істотних умов. 
Укладення договорів кредиту в електронній формі відповідає вимогам законодавства України, а зобов`язання за таким договором є обов`язковими для виконання сторонами.
Отже, між сторонами правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе. 
Спірний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у них, відповідно до приписів ст.11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із договору.
При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір не був б укладений. 
Закон України «Про захист прав споживачів» покладає обов`язок на позичальника бути відповідальним та добросовісним при укладенні договору та вчиняти відповідні дії з метою повного з`ясування умов кредитування. 
Відповідачем самостійно обрано пропозицію фінансової установи щодо надання коштів у кредит, свідомо погоджено її умови, підтверджено їх акцепт шляхом вчинення передбачених електронних дій та отримано грошові кошти. З огляду на це, покладення на відповідача обов`язку виконати взяті на себе зобов`язання відповідає принципу відповідальності сторони за власні рішення у межах свободи договору. 
У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право –  обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. 
Оскільки сторони у цій справі досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання договору кредиту ЦК України та уклали його, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню.
У погоджений сторонами строк повернення кредиту грошові кошти повернуто не було.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. 
Згідно зі ст.ст.12, 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем надано суду належні та допустимі докази укладення між ним та відповідачем договору кредиту та отриманням грошових коштів. Також ним доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.
Відповідачем, у свою чергу, не надано суду доказів на спростування презумпції правомірності укладеного договору, факту надання коштів та правильності проведеного позивачем розрахунку. 
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором така становить 39840 грн, з яких 12000 грн заборгованість за основним боргом, 18600 грн заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, 1080 грн комісія за надання, 2160 грн комісія за обслуговування та 6000 грн неустойка. 
З приводу комісії, то Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право позикодавця встановлювати у договорі комісію (пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо) (п.31.18. Постанови Верховного Суду від 13.07.2022 №496/3134/19).
Разом з тим, обов`язку відповідача сплачувати позивачу 6000 грн неустойки судом не встановлено, оскільки вказане прямо суперечить вимогам п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо заборони стягнення неустойки (штрафу, пені) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. 
Верховний Суд у постанові від 21.04.2025 у справі №727/1788/23 зазначав, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов?язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану.
Таким чином, відповідач в силу закону звільнена від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. 
Встановлення судом обставин неналежного виконання відповідачем кредитного зобов`язання та відсутності доведеності зворотного, дає підстави дійти висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 12000 грн основного боргу, 18600 грн процентів та 3240 грн комісії, а всього разом 33840 грн.
Резюмуючи вищевикладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.
У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, тому пропорційно задоволених вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 2058 грн.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, –
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РКНОПП: НОМЕР_2 ),
на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ 37356833) 
заборгованість за кредитним договором №03.04.2025-100001362 від 03.04.2025 в розмірі 33840 грн та 2058 грн судового збору.
В задоволенні вимог про стягнення суми неустойки відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення або з дня його складення.

Головуюча суддя      О. О. Літвин