ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6023/24
Провадження № 2/362/296/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2026 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Тельнової О.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові Київської області об`єднану цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, припинення стягнення аліментів та звільнення від заборгованості по стягненню аліментів,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2023 року з моменту постійного проживання і до повноліття дитини.
Також ОСОБА_1 просить припинити з 01.09.2023 року стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 29.06.2022 року і до повноліття дитини, які стягуються відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 362/2340/22 від 30.08.2023 року, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2024 року, звільнивши ОСОБА_1 від заборгованості по сплаті аліментів, яка виникла після 01.09.2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 14.09.2002 року по 07.05.2020 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька постійно проживала та продовжує проживати з позивачем. Під час військових дій донька тамчасово перебувала з батьком за місцем його фактичного проживання. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2023, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2024 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 29.06.2022 року і до повноліття. Позивач зазначає, що з серпня 2023 року донька ОСОБА_4 на постійній основі проживає з позивачем в м. Васильків за зареєстрованим місцем проживання та перебуває на повному утриманні позивача. Донька з 01.09.2023 року навчається у Комунальному навчальному закладі Київської обласної ради «Васильківський професійний ліцей» на денній формі навчання. Позивач бере активну участь в освітньому процесі ліцею, була обрана головою батьківського комітету, відвідує усі батьківські зібрання. Таким чином, наявні підстави для припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача, починаючи з 01.09.2023 року, звільнивши її від заборгованості по сплаті аліментів з 01.09.2023 року. Також, позивач зазначає, що вона має нестабільні доходи, тому не має можливості самостійно забезпечувати дитину, яка потребує коштів на харчування, засоби гігієни, одяг, взуття, сплату комунальних послуг, витрати на потреби, необхідні під час навчання. Відповідач є підприємцем, займається фермерським господарством, вантажними перевезеннями, тому має можливість сплачувати аліменти.
Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Мартинцової І.О. від 10.09.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишено без руху (т. 1 а.с. 7-8).
Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Мартинцової І.О. від 27.09.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч.1 ст. 274 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 26).
Згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із перебуванням судді Мартинцової І.О. на довготривалому листі непрацездатності, справа згідно з повторним автоматизованим розподілом передана на розгляд головуючому судді Лебідь-Гавенко Г.М. (т. 1 а.с. 99).
Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2024 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вказану справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (т. 1 а.с. 105).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2025 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмету позову (т. 1 а.с.176-178).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.06.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Стукалової І.В. про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини (т. 1 а.с.224-226).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2026 року цивільну справу №362/6023/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів об`єднано в одне провадження з цивільною справою №362/2406/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та звільнення від заборгованості по стягненню аліментів. Об`єднаній цивільній справі присвоєно номер №362/6023/24 (т. 2 а.с. 12-14).
30.10.2024, 04.02.2025, 20.06.2025, 24.06.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог заперечує. Зазначає, що 07.05.2020 року було розірвано шлюб між сторонами. Вихованням та утриманням дітей ОСОБА_1 не займалася, проживала окремо та влаштовувала власне життя. Діти проживали з батьком, знаходилися на повному його утриманні. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на сина ОСОБА_5 , який досяг повноліття та продовжував навчання, в розмірі 1/6 частини. Також, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2023 року, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2024 року, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів на користь ОСОБА_2 . Донька ще до початку військового стану проживала з батьком, з 15.02.2022 року була зарахована до 8 класу Степовохутірської ЗОШ І-ІІІ ступенів. У зв`язку з навчанням в Комунальному навчальному закладі Київської області, на даний час вона проживає у квартирі, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Позивач, відповідач та донька є зареєстрованими у вказаній квартирі. У зв`язку з навчанням позивач вважає, що донька проживає у його квартирі. Канікули донька проводить за місцем мешкання відповідача. ОСОБА_2 займається утриманням та вихованням своїх дітей. Також, на утриманні відповідача є мати ОСОБА_6 пенсійного віку, яка проживає з ним та малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивач підтверджувала той факт, що вона певний час проживала у с. Плиски Ніжинського району та постійно доглядала за хворим батьком і не могла фактично проживати разом зі своєю донькою у м. Васильків. Позивач є особою процездатного віку, матеріально забезпеченою, займається нерухомістю, має стабільний заробіток, у власності наявне нерухоме майно, які здає в оренду. (т. 1 а.с. 42, 110-111, 230-232, 242-242).
25.11.2024 року позивач подала відповідь на відзив, зазначає, що відповідачем не надано доказів, які підтверджують обставини, викладені у відзиві. Зокрема, відсутні докази того, що донька з 01.09.2023 року і по даний час проживає з ним, оскільки донька фактично проживає за місцем реєстрації з позивачем. У 2024 році донька їздила до відповідача кілька разів, щоб побачитись з братом та друзями. Під час навчання доньки, відповідач жодного разу не приїздив до доньки. Надані позивачем квитанції утримання доньки, оформлені після відкриття провадження у даній справі. Відповідач займається підприємницькою діяльністю за місцем свого проживання, а тому має можливість утримувати доньку, сплачуючи аліменти. На даний час позивач займається утриманням доньки, купує одяг, продукти харчування, діти відвідували гуртки, навчання з репетиторами, їздили на відпочинок за рахунок позивача (т. 1 а.с. 101-104).
10.03.2025 року відповідач подав заперечення, у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що донька знаходиться на його утриманні, відповідач забезпечує її одягом та належним харчування, надає кошти для власних потреб. Квартира, в якій проживає донька, належить їм на праві спільної сумісної власності. У даній квартирі відповідач проживає у вільний від роботи та відряджень час, у вихідні дні разом з донькою відвідує рідних. Позивач проживає з іншим чоловіком в його будинку, за місцем реєстрації не проживає. Постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2024 року було встановлено, що ОСОБА_1 не проживала разом з донькою ОСОБА_4 , та була зобов`язана сплачувати аліменти на утримання дитини, незважаючи на те, що донька з 01.09.2023 року вже навчалася в ліцеї (т. 1 а.с. 164-165).
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовних заявах та підтверджені доданими до них доказами, які були досліджені судом, за наявності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.09.2002 року.
У період шлюбних відносин у сторін народилася донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 7).
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.05.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14.09.2002 року у Плисківській сільській раді Борзнянського району Чернігівської області, актовий запис №6 – розірвано (т.1 а.с.12-13).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади – Васильківської територіальної громади від 16.08.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 з 11.08.2010 року (т. 1 а.с. 80).
За вказаною адресою також зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області Відділу з питань реєстрації місця проживання (т. 1 а.с. 136).
Відповідно до довідки депутата Васильківської міської ради Гурєєва В.В. від 17.09.2024 року, яка видана ОСОБА_1 в тому, що за адресою: АДРЕСА_1 вона проживає разом з донькою ОСОБА_3 , 2008 року народження, про що свідчать сусіди ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (т.1 а.с. 24).
Відповідно до довідки Степовохутірського старостинського округу Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №42 від 15.04.2022 року, яка видана ОСОБА_2 про те, що він проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 з 15.06.2018 року. За даною адресою разом з ним без реєстрації проживають його діти: син ОСОБА_10 , 2003 року народження, дочка – ОСОБА_3 , 2008 року народження, проживає з 15.02.2022 року та навчається в Степовохутірській ЗОШ І-ІІІ ступенів (т.1 а.с. 53).
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2023 року у справі №362/2340/22, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.06.2022 року і до повноліття дитини (т.1 а.с.127-131).
Головним державним виконавцем Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76828340 від 20.01.2025 року про примусове виконання виконавчого листа №362/2340/22 про стягнення аліментів, боржником за яким є ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 132).
Відповідно до довідки – розрахунку Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.02.2025 року АСВП №76828340 заборгованість зі сплати аліментів становить 76 880,00 грн. (т. 1 а.с. 133-135).
01.09.2023 року ОСОБА_3 зарахована на 1 курс Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Васильківський професійний ліцей» на денну форму навчання, термін навчання по 30.06.2026 року, що підтверджується довідкою Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Васильківський професійний ліцей» №204 від 30.08.2023 року, №357 від 06.09.2023 року, №52 від 31.01.2025 року (т. 1 а.с 9, 139, 140).
Відповідно до характеристики Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Васильківський професійний ліцей» №01-16/34 від 31.01.2025 року ОСОБА_3 за період навчання зарекомендувала себе як дисциплінована, старанна та уважна учениця, має хороші здібності до навчання, навчальним матеріалом володіє на достатньому рівні. Мати ОСОБА_1 з початку навчання доньки була обрана головою батьківського комітету, бере активну участь в освітньому процесі ліцею, відвідує усі батьківські зібрання та приділяє належну увагу вихованню доньки (т. 1 а.с. 141).
У період з жовтня 2023 року по листопад 2024 року позивач здійснювала переказ грошових коштів на рахунок доньки ОСОБА_11 , що підтверджується платіжними інструкціями (т.1 а.с. 142-148).
У період з вересня 2023 року по червень 2024 року відповідач здійснював переказ грошових коштів на рахунок доньки ОСОБА_11 , що підтверджується платіжними інструкціями (т.1 а.с. 54-89).
Також судом встановлено, що у відповідача від іншого шлюбу з ОСОБА_12 народився син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дружина позивача знаходиться у відпустці по догляду за дитиною в період з 03.06.2025 року по 28.03.2028 року (т. 1 а.с. 219-220).
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання доньки.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу (далі -СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовано заявлено позовні вимоги про стягнення аліментів, оскільки між сторонами виник спір щодо способу виконання батьками обов`язку по утриманню дитини і у даному випадку розмір щомісячного утримання на неповнолітню дитину має бути визначений рішенням суду, оскільки таке вирішення спору забезпечить саме інтереси дитини, які не можуть бути проігноровані у ситуації спору між батьками.
Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
У відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Вказана правова позиція узгоджується в постанові Верховного Судувід 31 жовтня 2018 року № 461/4936/16.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що донька ОСОБА_4 з 01.09.2023 року навчається на денній формі навчання у Комунальному навчальному закладі Київської обласної ради «Васильківський професійний ліцей», що знаходиться у м. Василькові Київської області. З наданої позивачем довідки від 17.09.2024 року вбачається, що дитина проживає разом із матір`ю. Вказані обставини відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані.
Оцінюючи надану відповідачем довідку про спільне проживання з донькою від 15.04.2022 року, суд зазначає, що така довідка не може бути визнана належним доказом на підтвердження фактичного місця проживання дитини у спірний період з батьком. Зазначений документ складений більш ніж за рік до вступу ОСОБА_4 до ліцею та відображає обставини, які існували станом на квітень 2022 року, коли дитина навчалася в іншому навчальному закладі та перебувала в інших життєвих умовах.
При цьому, сама по собі наявність відомостей про спільне проживання дитини з відповідачем станом на 15.04.2022 року не свідчить про збереження такого проживання станом на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи. Будь-яких належних, допустимих та актуальних доказів, які б підтверджували проживання дитини разом із батьком після її вступу до ліцею або на момент розгляду справи, відповідачем суду не надано.
Сторони зобов`язані, у відповідності до вимог закону, утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати найкращі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.
Суд, враховуючи, що домовленості між сторонами щодо утримання доньки не досягнуто, її вік, стан здоров`я, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, наявності на утриманні відповідача малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружини, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, вважає за можливе та доцільне стягнути із відповідача на користь позивачки на утримання доньки аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить права сторін.
Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Судом встановлено, що до суду з позовом про стягнення аліментів позивачка звернулася 30.08.2024 року, у зв`язку з чим суд вважає можливим присудити аліменти з 30.08.2024, а саме з дня подачі позову до суду.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Щодо вимоги про стягнення аліментів за минулий період з 01.09.2023 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Тлумачення ч. 2 ст. 191 СК України, свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини:
- вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти;
- неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.
Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто, свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.
Вказане викладено й у постанові апеляційного суду від 26.12.2025 у справі № 953/5261/25.
Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. 
Вказані висновки наведені Верховим Судом, зокрема, у постановах від 19 грудня 2019 у справі № 635/6268/18; від 27 січня 2020 року у справі № 672/198/19; від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18.
Постановою Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.
Аналогічні висновки містяться у поставі Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21.
Також, під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів.
Суд зауважує, що обов`язок доказування у даній категорії справ покладено саме на позивача, отже, саме позивач має довести не лише факт направлення офіційних звернень, а факт умисного ухилення від виконання обов`язку по утриманню дитини після отримання відповідного звернення. Тобто, позивач має не лише підтвердити факт надіслання офіційного звернення про необхідність виконати обов`язок по утриманню дитини, а й факт отримання або відмову в отриманні такого звернення, що підтверджуватиме ухилення особи від виконання обов`язку.
У позовній заяві позивач зазначала, що починаючи з 01.09.2023 року і по даний час донька постійно проживала з нею, оскільки вступила та навчається в Комунальному навчальному закладі Київської обласної ради «Васильківський професійний ліцей», а вдповідач не систематично допомагав в утриманні та вихованні доньки. 
Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача за минулий період та не змогла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
Відповідно до частини 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів.
Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 01.09.2023 року не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами.
Щодо позовних вимог про припинення стягнення аліментів.
У статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18)).
Статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, а також їх призначення.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням необхідно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2023 року у справі №362/2340/22, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.06.2022 року і до повноліття дитини.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Отже, закон передбачає можливість звільнення особи від сплати аліментів.
Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, суд, у випадках, передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц.
Стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить нормам статті 181 СК України, згідно з якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, провадження № 61-3738св22, від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19, провадження № 61-11986св20, від 12 травня 2023 року у справа № 686/12480/22, провадження № 61-12518св22, на які посилається заявник у касаційній скарзі.
Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20 зазначив, що проживання дитини з батьком - платником аліментів - та перебування дитини на його утриманні є обставиною, що свідчить про суттєву зміну обставин, які були підставою для стягнення аліментів, і тягне за собою звільнення від їх сплати. 
У постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 Верховний Суд вказав, що припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що з 01.09.2023 року донька ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, що свідчить про суттєву зміну обставин, які були підставою для стягнення аліментів, а тому наявні підстави для звільнення позивача від їх сплати.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). 
Керуючись статтею 51 Конституції України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про судовий збір», статтями 104, 110, 114, 115, 180, 182, 184, 191 СК України, статтями 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 280, 430 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, припинення стягнення аліментів та звільнення від заборгованості по стягненню аліментів– задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.08.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 29.06.2022 року і до повноліття дитини, які стягуються відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №362/2340/22 від 30.08.2023 року, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2024 року, звільнивши ОСОБА_1 від заборгованості по сплаті аліментів, яка виникла після 01.09.2023 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн. судового збору.
У задоволенні інших вимог – відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .
Текст рішення складено 19.06.2026 року.
Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко