Справа № 639/6326/20
Провадження № 2/639/125/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року 
Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді – Рубіжного С.О., 
за участю секретаря – Чубенко О.С., 
представника позивача – Коробченко М.Ю.,
відповідача – ОСОБА_1 
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 - правонаступника  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», в особі свого представника, з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просило суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15.03.2011 у розмірі 65023,40 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 15.03.2011 року. 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. 
Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, станом на 14.09.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 65023,40 грн., яка складається з: 13132,85 грн. – заборгованість за кредитом; 50090,55 грн. –заборгованості за відсотками за користування кредитом; 1800,00грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
У зв`язку з вищевикладеним представник позивача і був змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.03.2011 у розмірі 32751 (тридцять дві тисячі сімсот п`ятдесят одна) гривня 09 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 11747,58 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 20903,51 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 100,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1078 (одна тисяча сімдесят вісім) гривень 74 копійки.
16 березня 2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року у цивільній справі №639/6326/20 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
05 травня 2021 року відповідач  ОСОБА_2 подала відзив на позов, зазначивши, що дійсно 15.03.2011 оформила картковий рахунок проте заперечує проти суми заборгованості. З наданих документів не можливо встановити дійсну заборгованість, зокрема ії складові. В анкеті-заяві не встановлювався креитний ліміт. Відповідно до виписки вона повернула банку суму в розмірі 113182,43 грн., яка значно перевищує витрачені кошти. Також просила застосувати строки позовної давності.
04 чевня 2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, зазначивши, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку – Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі.
Також до матеріалів позовної заяви долучено “Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, Gold" з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.
11.08.2021 до суду, від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи свідоцтва про смерть відповідача ОСОБА_2 .
Як вбачається з копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові. 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.08.2021 провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників відповідача ОСОБА_2 , яка вибула з процесу у зв`язку зі смертю. 
29.02.2024 року на запит суду від Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Трощій І.В. надійшла відповідь, з якої вбачається, що після смерті ОСОБА_2 була заведена спадкова справа №17/2021 року. 
Ухвалою суду від 26.12.2024 поновлено провадження та призначено справу за позовом Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до судового розгляду.
Витребувано у Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Трощій Ірини Вячеславівникопію спадкової справи №17/2021, відкритої після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Призначено судове засідання.
02 березня 2025 року судом було направлено лист до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням вжити заходи, щодо виконання ухвали суду від 26.12.2024 в частині витребування у Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Трощій І.В.копії спадкової справи №17/2021, відкритої після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
19 березня 2025 року на адресу суду надійшло повідомлення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до наданої інформації, приватна нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Трощій І.В. по Харківському нотаріальному округу припинена наказом міжрегіонального управління від 22 липня 2024 року з 22 липня у зв`язку зі смертю. У зв`язку з чим, наказом була утворена комісія для вилучення та здійснення передачі документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Трощій І.В. до Харківського обласного державного нотаріального архіву. На даний час здійснюється підготовка документів для передачі до Харківського обласного державного нотаріального архіву.
Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – зупинено до залучення до участі у справі правонаступників відповідача ОСОБА_2 , яка вибула з процесу у зв`язку зі смертю. 
Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, який набув чинності 25.04.2025. Зокрема, змінено найменування Жовтневого районного суду міста Харкова на Новобаварський районний суд міста Харкова.
02 липня 2025 року на адресу суду надійшло повідомлення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно до якого документи нотаріального діловодства та врхіву приватного нотаріус Трощій І.В. згідно з частиною 7 статті 14 Закону України «Про нотаріат були передані до Харківського обласного державного нотаріального архіву.
Ухвалою суду від 30 липня 2025 року поновлено провадження та призначено до судового розгляду.
Витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи №17/2021, відкритої після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Призначено судове засідання.
18 серпня 2025 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи №17/2021 заведної після смерті ОСОБА_2 .
Відповідно до копії спадкової справи №17/2021 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , та заяви від 20.07.2021 ОСОБА_1 про прийняття спадщини, спадкоємцем є ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 01 вересня 2025 року залучено до участі в цивільній справі у якості правонаступника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_1 .
Вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження.
13 листопада 2025 року від представника позивача надійшла позовна заява (в новій редакції) про стягнення боргу кредитором спадкодавця, сформоване в системі «Електронний суд», відповідно до якого просив суд, стягнути з ОСОБА_1 користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 35935,79 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 13132,85 грн та заборгованості за відсотками 22802,94 грн.. 
22 грудня 2025 року представником відповідачв ОСОБА_1 – адвокатом Габор В.В. подано відзив з посилання на пропуск строку позовної давності. Зазначає, що строк дії картки на ім`я ОСОБА_2 встановлено до 31 березня 2017 року. А тому саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення тіла кредиту та нарахованих до 31 березня 2017 року інших платежів за кредитом. Позивач звернувся до суду з позовом 21 вересня 2020 року, тобто поза трирічним строком позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України. Що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Окремо звертає увагу суду, що платежі після 31.03.2017 року не переривають позовну давність, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення. Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16, Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 191/2478/15-ц (провадження № 61-2501св18), Верховним Судом у постанові від 20 березня2019 року у справі № 467/1266/16-ц (провадження № 61-16566св18). 
Як вбачається із виписки за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2019 року, на рахунок ОСОБА_2 зараховувався регулярний платіж з картки НОМЕР_1 , відправник – ОСОБА_3 . Такий платіж автоматично зараховувався в рахунок погашення простроченої заборгованості та не залежав від волі ОСОБА_2 . При цьому, за змістом виписки не вбачається обставин внесення грошових коштів особисто ОСОБА_2 в період після закінчення строку дії картки, тобто після 31.03.2017 року. За таких обставин переривання позовної давності не відбулося. На підставі зазначеного просила в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. 
02 січня 2026 року представником позивача подано відповідь на відзив з посиланнням на те, що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях — ануітет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно сроку виконання зобовязань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6- 61цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.” Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 03.2017 року. (довідка про видачу кредитних карт ). Строк дії картки завершився у березні 2017 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності мав би закінчитися у березні 2020 року. Станом на 12 березня 2020 року (дата запровадження загальнонаціонального карантину згідно з Постановою КМУ №211) строк позовної давності за вимогами Банку не сплив (залишалося понад 15 днів до його завершення). Законом України № 540-IX від 30.03.2020 Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258... цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Оскільки на момент набрання чинності цією нормою строк позовної давності у даній справі тривав, він був продовжений в силу закону. ( п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 02.10.2020 року — до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду.
02 січня 2026 року представником відповідачв ОСОБА_1 – адвокатом Габор В.В. подано письмові заперечення на відповідь на відзив, зазначивши, що Закон № 540-ІХ набув чинності лише 02.04.2020 року. А тому станом на 31.03.2020 року (дату, коли сплинув трирічний строк звернення до суду з позовом) не існувало норми, яка б продовжувала строки, визначені ст.ст.257- 258 ЦК України. До набрання чинності Законом №540-ІХ не існувало жодної діючої норми щодо можливості продовження позовної давності (в тому числі встановленої статтями 257, 258 ЦК) у зв`язку з запровадженням карантину через пандемію COVID-19. Документ сформований в системі «Електронний суд» 02.01.2026 3 Наведене свідчить, що звернення позивача 20.11.2020 року до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором відбулось поза межами строку позовної давності, до набрання чинності Закону №540- ІХ.
Ухвалою суду від 29 січня 2026 року прийнято до рогляду заяву представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зменшення позовних вимог.
Ухвалою суду від 29 січня 2026 рокузакрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача Коробченко М.Ю. позов з урахуванням зменшення позовних вимог підтримала, посилаючись на доводи, викладені в заявах по суті.
Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позову, посилаючись на доводи, викладені в заявах по суті. Зазначив, що після захворювання його дружини, вони звернулися в березні 2014 року до банку в усній формі з проханням закрити рахунок проте вимога не була розглянута. Фактично після звернення його дружина не користувалася кредитними коштами, не вчиняля жодних дій по картковому рахунку. Під час розгляду справи вони дізналися, що від ОСОБА_3 на ії картку надходили кошти, фактично це були кошти як допомога налікування онкології. Зазначені кошти ОСОБА_2 не отримувала.
Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, дійшов наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
15.03.2011 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. (а.с. 16)
ОСОБА_2  погодилася, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Разом із підписаною анкетою заявою відповідач 19.04.2011 року підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна GOLD», в якій зазначено базова процентна ставка 2,5%, розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості – ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2) де, пеня (1) базова процентна ставка за договором/ 30 нараховується за кожен день прострочки кредиту ; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 50 грн. / на місяць, нараховується 1 раз при наявності простроченого кредиту і процентам 5 і більше днів при виникненні прострочкина суму більше 50 грн. (а.с.17) 
Відповідно до наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_2 , з 19.04.2011 відповідачці встановлено кредитний ліміт у розмірі 10000,00 грн., з 23.05.2011 кредитний ліміт відповідачу було збільшено до 13000,00 грн., 20.07.2011 року кредитний ліміт збільшено до 16000,00 грн, 21.07.2011 року кредитний ліміт 16000,00 грн., з 22.10.2014 року кредитний ліміт зменшено до 15150,00 грн., 06.11.2014 року кредитний ліміт зменшено до 14350,00 грн., 17.11.2014 року кредитний ліміт зменшено до 13530,00 грн., 10.01.2020 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с.14)
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, станом на 14.09.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 65023,40 грн., яка складається з: 13132,85 грн. – заборгованість за кредитом; 50090,55 грн. –заборгованості за відсотками за користування кредитом; 1800,00грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. (а.с.5-13)
Подавши заяву про зменшення позовних вимог, позивач просить стягнути суму 35935,79 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 13132,85 грн та заборгованості за відсотками 22802,94 грн..
З доданої виписки до відповіді на відзив вбчається, що банком 01.11.2020 була здійснена відміна штрафів на минулі періоди на суму 29087,61 грн..
З банківської виписки доданої до відповіді на відзив, вбачається, що ОСОБА_2 користувалась кредитними коштами, остання витрата коштів була здійснена 25.03.2014 на суму 35,35 грн. Інших витрат позичальником не здійснювалось. Остання операція без визначення карток та особи була здійснена через бенкомат 25.25.12.2014 на суму 125,00 грн. В подальшому здійснювались регулярні платежі з картки НОМЕР_1 , відправник – ОСОБА_3 .
Статтею 634 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку між банком та ОСОБА_2 15.03.2011 укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Позичальник ОСОБА_2 використовувала кошти та належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалася заборгованість за тілом кредиту.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідачки за тілом кредиту, яка склалася станом на 14.09.2020, становить 13132,85 грн.
Поряд з цим, відповідно до наявної в матеріалах справи довідкою про видачу відповідачу кредитних карток, остання картка № НОМЕР_2 була відкрита на ім`я ОСОБА_2 30.04.2013 зі строком дії до березня 2017 року (а.с. 15).
Виходячи зі змісту вказаної довідки про видачу кредитних карток та виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_2 , після березня 2017 року інших кредитних карток, крім картки № НОМЕР_2 , відповідачці видано не було.
Таким чином, після березня 2017 року ОСОБА_2 фактично була позбавлена можливості користування кредитними коштами, наданими їй за договором від 15.03.2011 та фізично не могла зняти жодних коштів з картки або скористатися ними іншим чином.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості розмір заборгованості за тілом кредиту станом на 31.03.2017 становить 11747,58 грн.
Після спливу строку дії картки (березень 2017 року) жодних видаткових операцій, крім договірного списання банком відсотків по рахунку відповідачки не відбувалося.
Поряд з цим, суми відсотків, штрафів та пені не збільшують розміру тіла кредиту, а відтак, заявлена позивачем до стягнення сума тіла кредиту – 13132,85 грн. - є необґрунтованою.
Враховуючи викладене, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 , за тілом кредиту становить 13132,85 грн.
Водночас, факт використання ОСОБА_2 коштів у розмірі 11747,58 грн. в період з 18.03.2011 по 31.05.2017 відповідачем не спростовано.
Жодних доказів, які б спростували відсутність заборгованості по тілу кредиту в сумі 11747,58 грн. або підтвердили її погашення (копії квитанцій, тощо) відповідачем не надано, у зв`язку з чим, виходячи з положень ст. 81 ЦПК України щодо обов`язку сторін довести свої вимоги або заперечення, суд вважає, що наявність заборгованості по тілу кредиту в сумі 11747,58 грн. підтверджено належними доказами/
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 22802,94 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 ЦК України та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
З указаного вище, суд зазначає, що строк кредитування ОСОБА_2 був обмежений строком дії кредитної картки, а відтак, після закінчення цього строку позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
Як зазначалось вище, після цієї дати право позивача захищене іншим способом - нарахуванням відсотків згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України.
Однак, виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, проценти за користування простроченим тілом кредиту продовжували нараховуватися Банком і після закінчення терміну дії кредитної картки, що суперечит законодавству..
Водночас, відповідно до змісту позовної заяви, відсотки за ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачем не нараховувались та сума таких відсотків до стягнення не заявлена.
Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обгрунтованими є мивоги про стягнення відсотків нарахованих в межах строку кредитування в період з 15.03.2011 по 31.03.2017 (кінцевий термін дії картки).
З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що розмір процентів в межах строку кредитування за період з 18.03.2011 по 31.03.2017 складає 19416,80 грн.
З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про часткове обгрунтовування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 15.03.2011 року у загальному розмірі на суму 31 164,38 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 11747,58 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 19416,80 грн. 
Щодо стягнення заборгованості з правонаступника (спадкоємця).
З матеріалів спадкової справи № 17/2021 від 20 липня 2021 вбачається, що  ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після відкриття провадження у цій справі.
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є її чоловік – ОСОБА_1 , який прийняв спадщину за законом шляхом подачі відповідної заяви. Інші спадкоємці відсутні.
За приписами частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Частиною першою статті 608 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 468/2121/14-ц (провадження № 61-13761св19) зазначено, що: «суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.
Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь за останнього.
В позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже, матеріальне правонаступництво тісно пов`язане з процесуальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві.
Процесуальне правонаступництво можливе виключно в разі, коли відповідач на момент відкриття провадження мав цивільну процесуальну дієздатність, однак помер після відкриття провадження у цивільній справі».
Таким чином до ОСОБА_1 перейшли усі процесуальні права та обов`язки правопопередника – ОСОБА_2 і він продовжує в цивільному судочинстві участь за останнього.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) право та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу.
Згідно з положеннями статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Також у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 468/2121/14-ц (провадження № 61-13761св19) зазначено, що: «у зв`язку із процесуальним та матеріальним правонаступництвом обов`язки щодо виконання зобов`язання спадкодавця переходять до його спадкоємця автоматично, але у межах отриманого у спадок майна, так само як і процесуальні права та обов`язки правопопередника».
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладено в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна
Отже, у ОСОБА_1 , який є правонаступником (спадкоємцем) боржника ОСОБА_2 , виник обов`язок перед кредитором - Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» лише в межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Правонаступник не наведено будь яких доводів щодо вартості спадкового майна, проте з боку позивача надано інформації з Державного реєстру речових прав щодо обсягу та вартості спадкового майна, яке складає 1986648,75 грн. (т. 2 а.с. 101.-109).
Таким чином спадкоємець ОСОБА_1 в межах вартості спадкового майна несе відповідальність за зобовязаннями спадкодавця ОСОБА_2 перед позивачем щодо наявної та доведеної заборгованості
Стороною відповідача подано заяву про застосування позовної давності.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верхового Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129)).
Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).
Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №759/6799/15-ц та від 03 червня 2020 року у справі №569/13606/17-ц.
У відповіді на відзив представник посилається на п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. А також зазначає, що трирічний строк починаючи з 31 березня 2017 року не закінчився, припав на початок дії карантину, запровадженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" 
Щодо посилань на представника позивача на погодження збільшення строку позовної давності визначного у Умова та Правилах, суд зазначає, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17).
Щодо доводів продовження строку позовної давності з підстав дії карантину суд зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду від 14 січня 2026 року у справі № 686/31401/23 визначено правовий висновок про те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі – Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Отже початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання 02 квітня 2020 року чинності Законом № 540-IX.
Як встановлено судом, строк дії картки визначено до 31 березня 2017 року, саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення тіла кредиту та закінчився 31 березня 2020 року до набрання 02 квітня 2020 року чинності Законом № 540-IX.
Також суд зазначає, що в умовах кредитування, наданої банком та підписано позичальником, серед інших умов кредиту визначено, що строк внесення щомісячних платежів здійснюється до 25 числа кожного місяця. Як встановлено, останній платіж було здійснено в грудні 2014 року, після якого позичальник припинила виконувати свої зобов`язання, до суду позивача звернувся майже після спливу 6 років будучи обізнаним про порушене своє право.
Кредитор звернувся до суду із позовом 06 жовтня 2020 року, тобто поза строком позовної давності, заявленої відповідачем у відзиві на позовну заяву, на підставі чого суд відмовляє у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, на покладаї судові витрати на позивача.
Керуючись ст.ст. 207, 263, 256-258, 267, 526, 530, 549, 610, 611,625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, 4, 10-13, 43, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265, 274-279, 280-284, 289, 354, п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 - правонаступника  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Найменування сторін
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 01 травня 2026.

Суддя С.О. Рубіжний