Справа № 698/211/26
Провадження № 2/698/277/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
(заочне)

20 травня 2026 р. Калинопільський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Лазаренка В.В.,
при секретарі судових засідань Триліс Я.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2026 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» через свого представника адвоката Столітнього М.М. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» суму заборгованості в розмірі 67571,26 грн., з яких: тіло кредиту 16999,00 грн., проценти за користування кредитом – 27665,89 грн., проценти за 113 календарних днів – 14406,37 грн., штрафні санкції – 8500,00 грн., а також стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн..
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.12.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» укладено електронний договір № 1984614 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 17000,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , строком на 358 днів з 10.12.2024 року по 04.12.2025 року. У період з 10.12.2024 року по 13.08.2025 року відповідачем здійснено оплати за рахунок первісного кредитора в розмірі 7396,00 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 1 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 7395,00 грн..
13.08.2025 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» укладено договір факторингу № 13082025-1, за умовами якого до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1984614 від 10.12.2024 року.
Ухвалою суду від 16.03.2026 року провадження по зазначеній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Ухвалою суду від 25.03.2026 року задоволено клопотання представника позивача Столітнього М.М. про витребування доказів, витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а також підтвердження факту зарахування коштів 10.12.2024 року на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 17000,00 грн., за ініціативою ТОВ «Слон Кредит» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК».
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи відсутність заперечень представника позивача, відповідно до вимог ст.ст. 280 - 282 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.
Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для данного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У ч. 1 ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За правилом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно з пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема,припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків.
За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Положеннями ч. 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Положеннями пунктів 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі . Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За правилами ч.ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, важається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
У п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно вимог ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Судом встановлено, що 10.12.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 1984614, у формі електронного документу, за умовами якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 17000,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , строком на 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, тип процентної ставки фіксована; підвищена процентна ставка 15% в день та застосовується за перший день користування кредитом; стандартна процентна ставка становить 3% в день та застосовується з другого дня користування кредитом до 08.01.2025 року включно; знижена процентна ставка 1,5% в день та застосовується в період дії стандартної процентної ставки, якщо споживач до 08.01.2025 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Загальні витрати на дату укладення договору складають: 59415,00 грн. – за стандартною процентною ставкою протягом періоду її дії; 52020,00 грн. – за зниженою процентною ставкою протягом періоду її дії. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 76415,00 грн. – за стандартною процентною ставкою протягом періоду її дії; 69020,00 грн. – за зниженою процентною ставкою протягом періоду її дії.
Відповідно до паспорту споживчого кредиту, сума/ліміт кредиту 17000,00 грн., строк кредитування 360 днів, мета отримання кредиту на споживчі (особисті) потреби, спосіб та строк надання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем, не пізніше двох календарних днів від дати підписання договору. Процентна ставка, відсотків річних: за підвищеною процентною ставкою 15% (5475% річних) в день та застосовується за перший день користування кредитом; за стандартною процентною ставкою 3% в день (1095% річних) та застосовується з другого дня користування кредитом (включно) до 08.01.2025 року (включно), крім випадку застосування в цей період зниженої процентної ставки; за зниженою процентною ставкою 1,5% в день (547,5% річних) та застосовується з другого дня користування кредитом (включно) до 08.01.2025 року (включно), якщо споживачем виконані умови для отримання знижки, зокрема до вказаного строку (включно) (+3 дні) здійснена сплата першого платежу з оплати. Загальні витрати за кредитом: за стандартною процентною ставкою 59415,00 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 52020,00 грн.. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі): за стандартною процентною ставкою 76415,00 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 69020,00 грн. Реальна річна процентна ставка: за стандартною процентною ставкою протягом періоду її дії 13574,76%, за зниженою процентною ставкою протягом періоду її дії 2782,62%.
Згідно додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 1984614 від 10.12.2024 року загальність вартість кредиту 76415,00 грн., з яких: 17000,00 грн. тіло кредиту, 59415,00 грн. проценти за користування кредитом. Реальна річна процентна ставка 13574,76%. 
Згідно інформаційної довідки № 20250820-1603 від 20.08.2025 року ТОВ «ПЕЙТЕК» 10.12.2024 року о 12:44:18 було успішно перераховано грошові кошти в розмірі 17000,00 грн. на платіжну картку № НОМЕР_3 від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ».
Згідно інформаційної довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260406/81446-БТ від 14.04.2026 року на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 . По рахунку № НОМЕР_3 було зарахування коштів на суму 17000,00 грн. від 10.12.2024 року.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом загальна сума на дату відступлення згідно кредитового договору № 1984614 від 10.12.2024 року становить на 13.08.2025 року 53164,89 грн., з яких: 16999,00 грн. – заборгованість за кредитом, 27665,89 грн. – заборгованість за відсотками, 8500,00 грн. – штраф/пеня.
13.08.2025 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» укладено договір факторингу № 13082025-1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФінтрастКапітал`зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступити ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «СЛОН КРЕДИТ».
Відповідно до платіжної інструкції від 15.08.2025 року № 4838 ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заплатило ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» грошові кошти у сумі 1936527,89 грн., призначення платежу: сплата за договором факторингу № 13082025-1 від 13.08.2025 року без ПДВ.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 13082025-1 від 13.08.2025 року від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за договором № 1984614 від 10.12.2024 року на загальну суму заборгованості 53164,89 грн., з яких: 16999,00 грн. – заборгованість за кредитом, 27665,89 грн. – заборгованість за відсотками, 8500,00 грн. – штраф/пеня.
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за період з 15.08.2025 року по 04.12.2025 року заборгованість відповідача за відсотками за 112 календарних днів становить 14278,88 грн..
Так, за умовами зазначеного договору було передбачено надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 17000,00 грн. строком на 360 днів. При цьому факт видачі ОСОБА_1 кредитних коштів шляхом перерахування на його банківську платіжну картку підтверджений належними та допустимими доказами, а саме інформаційною довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20250820-1603 від 20.08.2025 року та інформаційною довідкою АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260406/81446-БТ від 14.04.2026 року.
У зв`язку з цим, суд доходить висновку про доведення позивачем отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 17000,00 грн., які в добровільному порядку відповідачем повернуті лише частково у розмірі 1 грн., тому решта грошових коштів у межах заявлених позовних вимог у розмірі 16999,00 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», яке набуло право вимоги.
При вирішенні питання щодо нарахування та стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у розмірі 27665,89 грн., суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Згідно з п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Згідно картки документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23.12.2023, дата набрання законної сили 24.12.2023.
Тобто, з 24.12.2023 року та протягом перших 120 днів (до 22.04.2024) розмір денної процентної ставки при укладенні кредитного договору не може перевищувати 2,5 %, а протягом наступних 120 днів (до 20.08.2024) - 1,5 %.
З матеріалів справи вбачається, що 10.12.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 1984614, строк кредиту відповідно до п. 1.4 договору - 360 днів, відповідно до пунктів 1,5.-1.5.2.1 – тип процентної ставки – фіксована; за користування кредитом нараховуються проценти у наступних розмірах та відповідно до наступних умов:підвищена процентна ставка 15% в день та застосовується за перший день користування кредитом; стандартна процентна ставка 3% в день та застосовується з другого дня користування кредитом (включно) до 08.01.2025 року (включно); знижена процентна ставка 1,5% в день та застосовується в період дії стандартної процентної ставки,за умови якщо споживач до 08.01.2025 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.
За встановлених судом обставин, умови договору про надання споживчого кредиту № 1984614 від 10.12.2024 року щодо нарахування процентів не можуть вважатися узгодженими між сторонами, оскільки не відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» зазначені умови договору є нікчемними. Проценти за вказаним кредитним договором за період його дії з 10.12.2024 року по 04.12.2025 року мають бути нараховані на рівні облікової ставки (%річних) НБУ за відповідний період, а саме: з 10.12.2024 року по 12.12.2024 року - 13,0%, що становить 18,36 грн. (13%/366 днів = 0,036%., тому 17000,00/100х0,036 = 6,12 грн.х3днів); з 13.12.2024 року по 23.01.2025 року - 13,5%, що становить 264,18 грн. (13,5%/366 днів = 0,037%., тому 17000,00/100х0,037 = 6,29 грн.х42 днів); з 24.01.2025 року по 06.03.2025 року - 14,5%, що становить 285,60 грн. (14,5%/365 днів = 0,040%., тому 17000,00/100х0,040 = 6,80 грн.х42 днів), з 07.03.2025 року по 13.08.2025 року - 15,5%, що становить 1142,40 грн. (15,5%/365 днів = 0,042%., тому 17000,00/100х0,042 = 7,14грн.х160днів). Отже, в загальному розмірі заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 10.12.2024 року по 13.08.2025 року становить 1710,54 грн..
Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки за користування кредитними коштами за період з 10.12.2024 року по 13.08.2025 року у розмірі 1710,54 грн..
При вирішенні питання щодо нарахування та стягнення з відповідача процентів за 113 календарних днів у розмірі 14406,37 грн., суд виходить з наступного.
Відповідно до розрахунку заборгованості доданного позивачем до позовної заяви нараховування процентів за період з 15.08.2025 по 04.12.2025 року (включно) проводилось за процентною ставкою 0,75% в день, що відповідно до вимог п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» не перевищує максимальний розмір (1%) денної процентної ставки, тому суд вважає, що позивачем при нарахуванні відсотків у розмірі 14406,37 грн. за користування кредитними коштами за 113 днів не порушено вимоги Закону України «По споживче кредитування».
Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки за користування кредитними коштами за період з 15.08.2025 по 04.12.2025 року (включно) у розмірі 14406,37 грн..
При вирішенні питання щодо нарахування та стягнення з відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 1984614 від 10.12.2024 року неустойки (штаф, пеня) у розмірі 8500,00 грн., суд виходить з наступного.
15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX, який набув чинності 17.03.2022 та відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 18 такого змісту: «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». 
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб.
Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022.
На час розгляду справи, строк дії воєнного стану в України продовжено Указами Президента України до 02.08.2026 року.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 уклав договір про надання споживчого кредиту № 1984614 з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» 10.12.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, дія якого продовжена, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України неустойка (штраф, пеня) в розмірі 8500,00 грн. не підлягає стягненню з відповідача, а підлягає списанню позивачем. 
З огляду на викладене, позивачем зазначене не враховано, здійснено розрахунок штрафних санкційу розмірі 8500,00 грн., які відповідно до вимог зазначеної правової норми підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У приписах ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.
На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, які не спростовані відповідачем належними доказами, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 1984614 від 10.12.2024 рокуу розмірі 33115,91 грн., з яких: 16999,00 грн. – тіло кредиту, 1710,54 грн. – проценти за користування кредитом, 14406,37 грн. – проценти за 113 календарних днів, а в іншій частині позову слід відмовити за необгрунтованістю заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1766 від 09.03.2026 року, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1304,58 грн., розмір заявлених вимог 67571,26 грн. (100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню 33115,91 грн. (49%), розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом 2662,40 грн. (2662,40 х 49 % : 100 % = 1304,58).
За правилом п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Представник позивача адвокат Столітній М.М. надав до суду договір про надання правової (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 року, ордер на надання правничої допомоги від 10.03.2026 року, рахунок на оплату № 16196-10/03-2026 від 10.03.2026 року, в якому зазначений перелік видів робіт (наданих послуг), з яких вбачається, що адвокатом надано професійну правничу допомогу на загальну суму 10000,00 грн..
Проаналізувавши надані суду документи, суд вважає, що такі види послуг адвоката, як: зустріч адвоката та клієнта, надання усної первинної консультації, дослідження наданих клієнтом документів, аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів клієнта, письмова юридична консультація, складання та оформлення інших документів додатків до позовної заяви, представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства, що не передбачено вимогами закону, як передумова для звернення до суду - не є окремими процесуальними діями, а є діями, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання позовної заяви, складання та оформлення процесуальних документів, проведення адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів.
Зокрема, Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20 виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.
Суд вважає, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до цієї цивільної справи, з огляду на що вищевказані послуги, надані позивачу, не відповідають критерію «неминучості», охоплені за своєю суттю іншою послугою, а тому не підлягають розподілу.
Отже, суд виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру за конкретних обставин справи вважає, що справедливою та реальною сумою витрат на професійну правничу допомогу, яка понесені позивачем є 3280,00 грн..
Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, згідно договору про надання правової (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 року, а саме на суму 1607,20 грн. (3280,00х 49% : 100 % = 1607,20). 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (адреса: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2, ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 1984614 від 10.12.2024 року у розмірі 33115 (тридцять три тисячі сто п`ятнадцять) грн. 91 (дев`яносто одна) коп..
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (адреса: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2, ЄДРПОУ 44559822) судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1304 (одна тисяча триста чотири) грн. 58 (п`ятдесят вісім) коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1607 (одна тисяча шістсот сім) грн. 20 (двадцять) коп..
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Лазаренко