Номер провадження: 22-ц/813/5489/26 
Справа № 521/22574/25
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач), 
Вадовської Л.М., Погорєлової С.О., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Приватне підприємство «НАФТАТРАНССЕРВІС», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ», 
третя особа – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «НАФТАТРАНССЕРВІС» на ухвалу Хаджибейського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2026 року у складі судді Мазун І.А., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного підприємства «НАФТАТРАНССЕРВІС», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», третя особа – ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову
У лютому 2026 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову,
у якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на сідловий тягач
Scania G400, державний номер НОМЕР_1 (номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 ) та напівпричеп Cobo Hermanos SBA58, державний номер НОМЕР_3 (номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 ), які належать на праві власності Приватному підприємству «НАФТАТРАНССЕРВІС». 
В обґрунтування своєї заяви позивач зазначала, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП, подія якої мала місце 07.09.2025, позивачу завдано моральної шкоди та матеріальних збитків, оскільки належний їй автомобіль, марки INFINITI QX50, державний номер НОМЕР_5 , фактично знищено та позивач отримала тілесні ушкодження. Загальний розмір шкоди (збитків) позивача, яких остання зазнала внаслідок ДТП 07.09.2025, складається та становить: - вартість матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження транспортного засобу - 1 266 238,60 гривень; - витрати на оплату послуг судового експерта по складанню висновку №261/25 транспортно-товарознавчих експертиз від 22.10.2025 року, що підтверджується платіжною інструкцією 2.355616667.1 від 15.10.2025 року 15 000,00 гривень; - витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди 4 565,00 грн. та 27 390,00 гривень, що підтверджуються: рахунками фактурою № 25 від 10.09.2025 року та № 26 від 10.09.2025 року; актами виконаних робіт № 60 від 10.09.2025 року та № 61 від 10.09.2025 року; платіжними інструкціями № Т304-Т710-Н1А6-РСКТ від 10.09.2025 та № 4Х47-990ХК3КК-68АМ від 10.09.2025 31 955,00 гривень. Всього розмір матеріальної шкоди (збитків) становить 1 313 193,60 гривень та моральна шкода 100 000,00 гривень.
Зазначала, що метою вжиття заходів забезпечення у даному спорі про право, є забезпечення збереження вказаного рухомого майна у відповідача у незмінному стані і статусі, та охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Окремо, вказує, що приватне підприємство «НАФТАТРАНССЕРВІС» не визнає вимог позивача, що створює додаткові підстави для обґрунтованості припущення заявника про наявність ризиків з відчуження майна.

Позиція відповідачів та третьої особи в суді першої інстанції
Від ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» до суду надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, у яких підприємство просило у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити, посилаючись на те, що ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» розуміє наявність цивільно-правової правової відповідальності перед позивачем ОСОБА_1 , як потерпілою внаслідок ДТП в рамках деліктних правовідносин, не відмовляється від компенсації збитків, однак наразі обсяг відповідальності підприємства є невизначеним з огляду на невирішеність питання виплати страхового відшкодування ПАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_1 , в рамках ліміту відповідальності та відповідно до розміру страхового відшкодування. Вказує, що застосування заявленого представником позивача заходу забезпечення позову задля забезпечення виконання судового рішення на майбутнє не відповідає законній меті вжиття таких заходів, засадам співмірності та пропорційності, порушуватиме майнові права та інтереси ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС», перешкоджатиме господарській діяльності товариства.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування її висновків
Ухвалою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 задоволено: вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на сідловий тягач Scania G400, державний номер НОМЕР_1 (номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 ) та напівпричеп Cobo Hermanos SBA58, державний номер НОМЕР_3 (номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 ), які належать на праві власності Приватному підприємству «НАФТАТРАНССЕРВІС». Зустрічне забезпечення не застосовувалося. 
Ухвала суду мотивована тим, що відповідач може у будь-який час відчужити вищезазначені транспортні засоби, що призведе до утруднення виконання рішення суду або зробить неможливим його виконання, а відтак заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги 
Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Хаджибейського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2026 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «НАФТАТРАНССЕРВІС» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3328,00 грн. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заява позивача обґрунтована виключно її безпідставними припущеннями та оціночними судженнями, у тому числі спотвореним тлумаченням позиції відповідача ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» по суті заявлених вимог, а також наміром зашкодити господарській діяльності підприємства. Однак, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на це взагалі не звернув жодної уваги. Також судом першої інстанції залишено поза увагою, що представником позивача жодним чином не аргументована доцільність вжиття заходів забезпечення позову задля «…забезпечення збереження та незмінності правового стану і режиму майна відповідача, який існує на час звернення із позовом у справі …» (за змістом заяви). Суд першої інстанції взагалі не надав належної правової оцінки таким доводам ОСОБА_1 та її представника, які, поміж іншим, є одними із основоположних за змістом обґрунтування заяви про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.
Доводи скарги також мотивовані тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції застосував заявлений представником позивача захід забезпечення позову задля забезпечення виконання судового рішення на майбутнє, що фактично не відповідає законній меті вжиття таких заходів, засадам співмірності та пропорційності, порушує майнові права та інтереси ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС», перешкоджає господарській діяльності товариства. Можливість забезпечення позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору примусовому виконанню. Навіть якщо рішення в справі підлягає примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідає характеру порушеного права позивача. 
Також ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» звертає увагу суду, що воно є суб`єктом господарювання та здійснює свою діяльність з 22.06.1999 та дотепер є прибутковим підприємством відповідно до балансу за 2024 рік та звіту про фінансові результати. Відповідно до оборотно – сальдової відомості по рахунку за 2025 рік у власності ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» перебуває понад 105 транспортних засобів спеціалізованого призначення. Крім того, у власності підприємства також наявні інші основні засоби та нематеріальні активи, які забезпечують його безперебійну діяльність, рахунки у банківських установах. Відповідно до оборотно – сальдової відомості по рахунку 702 за 2025 рік (реалізація товарів), обороти підприємства за напрямками «роздрібна торгівля», «оптова торгівля», «господарська діяльність» показують приріст доходу, що свідчить про прибутковість підприємства. Однак постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не тільки не проаналізував інформацію, що міститься у бухгалтерських документах підприємства, не надав оцінку співмірності заявленого заходу забезпечення позову із розміром заявлених вимог, а й не врахував специфіку ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» як суб?єкта господарювання та очевидне обмеження та порушення прав та інтересів товариства в результаті впливу таких заходів безпосередньо на діяльність товариства.
Позиція позивача та інших учасників в суді апеляційної інстанції
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити без змін ухвалу Хаджибейського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2026 року, а апеляційну скаргу ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» без задоволення, оскільки між сторонами дійсно існує майновий спір, який в досудовому порядку вирішено не було, та розмір грошової вимоги позивача до співвідповідача Підприємства, з урахуванням заяви позивача від 10.02.2026 про зміну предмету позову, становить у розмірі 1 063 193,60 гривень відшкодування майнової шкоди та 100 000,00 гривень відшкодування моральної шкоди. Ризики ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення вимог позивача, проявляються у тому, що відповідач має можливість безперешкодно відчужити належне на праві власності майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арешт накладено на окремо визначене рухоме майно, яке є реальним об?єктом матеріального світу та, при цьому, залишається у володінні та користування відповідача, а наявність у відповідача економічного інтересу, чи бажання заміниш арештоване майно іншим майном, жодним чином не виключає ризику відчуження, та навпаки вказує про реальність дій відповідача з можливого його відчуження. Обґрунтованість припущення позивача щодо можливого відчуження майна, що подальшому ускладнить чи унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення вимог позивача, підтверджується позицією самого відповідача про те що на Підприємстві відбувається постійний оборот активів, у тому числі й шляхом їх відчуження. Вжиті судом заходи забезпечення позову не порушують правила співмірності, оскільки відповідач не несе негативних наслідків, у зв?язку із вжиттям заходів забезпечення, окрім спроможності вчиняти дії з відчуження такого арештованого майна. Таким чином в апеляційній скарзі, в апеляційній скарзі ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» не наведено конкретних та обґрунтованих негативних наслідків, які останній може понести, у зв`язку із вжиттям заходу забезпечення позову. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від інших учасників процесу не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 28.05.2026 та проведеному в режимі відеоконференції з`явилися: представник ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» - Морозов Є.Є. та представник ОСОБА_1 – Морозов О.О.
Представник ПАТ «Страхова компанія «УСГ» та третя особа – ОСОБА_2 до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС»підлягає частковому задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що Вимоги до Приватного підприємства «НАФТАТРАНССЕРВІС» пред`явлено позивачем на підставі ст. 1172 ЦК України, яке відповідає за шкоду завдану його працівником ОСОБА_2 , внаслідок події ДТП 07.09.2025, під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, та керуючи сідловим тягачем Scania G400, державний номер НОМЕР_6 , зчепленим з напівпричіпом Cobo Hermanos SBA58, державний номер НОМЕР_7 .
Сідловий тягач Scania G400, державний номер НОМЕР_6 , та напівпричіп Cobo Hermanos SBA58, державний номер НОМЕР_7 , належать на праві власності співвідповідачу - приватному підприємству «НАФТАТРАНССЕРВІС», згідно свідоцтв про реєстрації транспортних засобів серії НОМЕР_8 та серії НОМЕР_9 . 

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам законодавства, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1-2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
В силу вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Так, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має можливість у будь-який час відчужити належні йому транспортні засоби, що може ускладнити виконання майбутнього судового рішення.
Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, її обґрунтування фактично зводиться до припущень про можливе відчуження відповідачем належного йому майна у майбутньому та необхідність збереження існуючого майнового стану відповідача до вирішення спору по суті.
Разом із тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» дій, спрямованих на відчуження належного йому майна, приховування активів, припинення господарської діяльності чи ухилення від виконання можливого рішення суду. Так само відсутні докази існування реальної загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Сама лише можливість власника розпорядитися належним йому майном є складовою права власності та не може розцінюватися як достатня підстава для застосування заходів забезпечення позову. Висновок про необхідність накладення арешту не може ґрунтуватися виключно на припущенні про можливу майбутню поведінку відповідача без наведення конкретних обставин та доказів, які б підтверджували існування відповідного ризику.
При цьому суд першої інстанції не навів належних мотивів, з яких дійшов висновку про існування загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду, та не встановив обставин, які б свідчили про необхідність застосування саме такого обмежувального заходу, як накладення арешту на транспортні засоби відповідача. 
Колегія суддів також враховує, що у даній справі позов про відшкодування майнової шкоди заявлено не лише до ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС», а й до ПАТ «Страхова компанія «УСГ», як співвідповідача. Проте суд першої інстанції не надав оцінки зазначеним обставинам, не з`ясував обсяг можливої відповідальності кожного із відповідачів та не встановив, яким чином наявність страховика як співвідповідача впливає на ризики виконання можливого судового рішення.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» є діючим суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність з 1999 року, має у власності значну кількість транспортних засобів, інші основні засоби та активи, а також продовжує здійснювати прибуткову господарську діяльність. Відповідно до наданих бухгалтерських документів у власності підприємства перебуває понад 105 транспортних засобів спеціального призначення, а показники фінансово-господарської діяльності свідчать про отримання доходу від здійснення господарської діяльності.
Проте зазначеним доказам суд першої інстанції належної правової оцінки не надав та не встановив, чи свідчать вони про наявність або відсутність ризику невиконання можливого рішення суду.
Також суд першої інстанції не перевірив співмірність обраного заходу забезпечення позову із заявленими вимогами на суму 1 413 193,60 грн та не оцінив наслідки накладення арешту на транспортні засоби для здійснення господарської діяльності відповідача.
Водночас застосування заходів забезпечення позову не повинно призводити до невиправданого обмеження прав та законних інтересів особи, щодо якої такі заходи застосовуються, а також до створення перешкод у здійсненні нею господарської діяльності за відсутності належно підтверджених ризиків невиконання судового рішення.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що наведені у заяві про забезпечення позову доводи не підтверджують існування достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому правові підстави для накладення арешту на транспортні засоби ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» відсутні.
Зважаючи на підстави та предмет позову, позивачка вправі звернутися з вимогами про забезпечення позову в спосіб заборони вчиняти дії, пов`язані з відчуженням майна, визначення його юридичної долі, що є співмірним заходом при виниклих відносинах на відміну від арешту майна, який є більш обмежувальним заходом.
З огляду на викладене оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, без належного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищевказаного доводи апеляційної скарги Приватного підприємства «НАФТАТРАНССЕРВІС» є частково доведеними, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. 

Порядок та строк касаційного оскарження
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 353, пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, після її перегляду в апеляційному порядку, може бути оскаржена в касаційному порядку.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства «НАФТАТРАНССЕРВІС» задовольнити частково. 
Ухвалу Хаджибейського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2026 року скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби відмовити. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22.06.2026.

Головуючий        Є.С. Сєвєрова

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова