СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року м. Харків Справа № 922/2523/22 (922/455/26) 

Східний апеляційний господарський суд у складі: 
головуючого, суддя-доповідач судді	Попков Д.О.  Стойка О.В., Істоміна О.А.	
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу 	 ОСОБА_1 	
на рішення господарського суду 	 Харківської області 	
ухвалене 	15.04.2026	
у справі 	№922/2523/22 (922/455/26) (суддя Міньковський С.В.)	
за позовом 	ОСОБА_1 	
до 	Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" 	
про  в межах справи про 	стягнення коштів банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод"	

В С Т А Н О В И В:
І. Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції:
1. Фізична особа ОСОБА_1 (далі – Позивача) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (далі – Відповідач) з вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 130641,00 грн, без вирахування з цієї суми податків та обов`язкових платежів при її виплаті та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
2. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №№922/2523/22 (922/455/26), постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.04.2026 у справі №922/2523/22 (922/455/26) позов задоволено частково - стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати, а саме компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 20680,69 грн без вирахування з цієї суми податків та обов`язкових платежів при її виплаті за період вересень 2025р. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Всього:25680,69 грн. Також стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" в дохід державного бюджету України 2662,40 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.
4. Означене рішення суду обґрунтоване тим, що в першому випадку працівник не використав відпустку за період з 22.08.2022 по 31.12.2023, що дорівнює 32 дням, заробітна плата ОСОБА_1 за 2023 рік (не враховуючи нарахування 170 виду) дорівнює 155949,15 грн, кількість днів у 2023 році - 365 днів, що складає 155949,15/365=427,26 грн/день, отже компенсація за невикористану відпустку до 2024 року: 427,26*32 = 13672,32 грн.
У другому випадку працівник не використав відпустку за період з 01.01.2024 по 01.07.2025, що дорівнює 36 дням (з 02.07.2025 до дня звільнення трудові відносини призупинені, тому 4 дні відпустки за цей період не нараховуються), заробітна плата ОСОБА_1 за рік до звільнення (не враховуючи нарахування 170 виду) дорівнює 111345,84 грн, кількість днів 304, що складає 111345,84/304=366,27 грн/день, компенсація за невикористану відпустку з 2024 року: 366,27 * 36=13185,72 грн. 
Повна компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_1 дорівнює 13672,32 + 13185,72 = 26858,04 грн, що після утримання податків (18% податок на доходи фізичних осіб + 5% військовий збір) складає 20680,69 грн. 
Місцевий суд зазначав, що при розрахунку середньоденної заробітної плати, представник Позивача бере відомості вказані в довідці ОК-5, та розраховує компенсацію за невикористані відпустки виходячи з повної заробітної плати, що є невірним, оскільки в довідці ОК-5 заробітна плата зазначається разом з грошовою винагородою за сумлінну працю та зразковим виконанням, отже наданий позивачем розрахунок середньоденного заробітку є таким, що не відповідає вимогам п.4 абзацом "о" Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою КМУ від 08.02.1995 №100. 

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:
5. ОСОБА_1 , частково не погодившись з ухваленим рішенням Господарського суду Харківської області від 15.04.2026 у справі №922/2523/22 (922/455/26), звернувся з апеляційної скаргою, якою просить скасувати вказане рішення в частині відмови у позові та прийняти нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини доходів в повному обсязі. Також Апелянт просить розподілити судові витрати на професійну правничу допомогу, стягнувши їх з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" на користь ОСОБА_1 .
6. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає, що судом не з`ясовано усіх обставин, що мають істотне значення для справи та не надано їм належної оцінки, виходячи з наступного:
6.1. Суд першої інстанції встановив факт перебування Позивача у трудових відносинах із Відповідачем, факт звільнення та факт невиплати всіх належних сум при звільненні, однак дійшов помилкового висновку щодо розміру заборгованості, безпідставно погодившись із розрахунком відповідача та відхиливши обґрунтований розрахунок наданий позивачем на підставі довідки ОК-5 Позивача.
При цьому суд фактично поклав в основу рішення довідку, складену самим відповідачем, та яка не містить даних щодо розмір заробітної плати позивача та не перевіривши її належність і достовірність, не дослідивши первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували наведені у ній відомості, зокрема розрахунково-платіжні відомості, табелі обліку робочого часу, накази про нарахування виплат та інші документи, що є обов`язковими для встановлення реального розміру заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки.
6.2. Водночас, суд безпідставно відхилив розрахунок Позивача, здійснений на підставі довідки ОК-5, яка є офіційним документом Пенсійного фонду України та містить достовірні відомості про нараховані доходи.
Посилання суду на те, що у довідці ОК-5 враховано всі виплати, у тому числі ті, які не підлягають врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати, є формальним та необґрунтованим, оскільки суд не встановив, які саме виплати підлягають виключенню, не визначив їх розмір, не дослідив їх правову природу та не перевірив, чи дійсно вони відносяться до виплат, що не враховуються відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати.
Таким чином, суд фактично зробив висновки на підставі припущень, що є неприпустимим відповідно до вимог процесуального закону.
6.3. Суд першої інстанції неправильно застосував положення Порядку №100, оскільки погодився із виключенням окремих виплат із розрахунку середньої заробітної плати без встановлення їх характеру та без належного дослідження доказів, що підтверджують підстави їх нарахування. Відповідач не довів, що такі виплати є саме винагородою за сумлінну працю або іншими виплатами, які не підлягають врахуванню, а суд, всупереч вимогам ст.ст. 74 та 86 Господарського процесуального кодексу України, не перевірив ці обставини та безпідставно прийняв позицію Відповідача.
6.4. Суд першої інстанції також порушив принцип розподілу доказування, фактично поклавши обов`язок доведення правильності розрахунку на Позивача, тоді як саме Відповідач як роботодавець зобов`язаний довести правильність нарахування та виплати заробітної плати, структуру таких виплат та обґрунтованість здійсненого ним розрахунку. Натомість відповідач обмежився поданням довідки власного складання, яка не може вважатися належним та достатнім доказом.
При цьому суд не врахував, що спір стосується виплати заробітної плати, яка має соціальний характер, а отже при вирішенні таких спорів застосовується підхід, відповідно до якого всі сумніви щодо розміру належних працівнику виплат тлумачаться на його користь. 
Більше того, Відповідач, будучи зобов`язаним зберігати та надавати документи щодо нарахування заробітної плати, не надав суду повного обсягу первинних документів, які б підтверджували реальні умови оплати праці позивача, обмежившись лише узагальненою довідкою власного складання. За таких обставин суд повинен був витребувати відповідні документи або оцінити ненадання доказів на користь працівника, однак цього зроблено не було.
6.5. Апелянтом були понесені витрати на професійну правничу допомогу за підготовку та подання апеляційної скарги у розмірі – 10000 грн.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення учасників справи:
7. Приватним акціонерним товариством "Харківський підшипниковий завод" в межах визначеного апеляційним судом строку надало відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останнє проти її задоволення заперечує, наголошуючи на законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення суду, зазначає, що:
7.1. Судом першої інстанції в ході розгляду справи в порядку спрощеного провадження повністю досліджені матеріали справи, докази, що надані сторонами. 
7.2. Середньоденну заробітну плату компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1 було визначено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100:
1. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023, проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.
2. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право з 01 січня 2024 проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
В обох випадках середня заробітна плата розраховується шляхом ділення сумарного заробітку за 12 місяців на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду, тобто середньоденний заробіток вказаний у розрахунках при звільненні встановлений за календарний день, тому він значно менший ніж за робочий день.
7.3. Що стосується довідки ОК-5, то в ній відображається не фактичний дохід робітника, а сума заробітку для нарахування пенсії, тобто якщо по робітнику донараховано ЄСВ до мінімальної заробітної плати у даній довідці буде відображено дохід у розмірі мінімальної заробітної плати.
Враховуючи вищевикладене, Відповідач вважає, що рішення Господарським судом Харківської області по справі № 922/2523/22 (922/455/26) від 15 квітня 2026 року винесено законно та обґрунтовано з урахуванням усіх обставин справи.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:
8. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 29.04.2026 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В. і Істоміна О.А.
9. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 відкрито апеляційне провадження у справі №922/2523/22 (922/455/26) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2026 та призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2026 в порядку письмового провадження, про що поінформувати учасників справи шляхом надсилання копії цієї ухвали.
10. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2026, зокрема запропоновано учасникам справи надати до суду апеляційної інстанції власні пояснення відносно актуального обсягу та структури заявлених позовних вимог у справі №922/2523/22 (922/455/26), зокрема із зазначенням, на стягненні яких саме сум останній наполягає під час апеляційного перегляду, враховуючи, що заявлена до стягнення сума 130 641,00 грн включає як заборгованість із заробітної плати, так і компенсацію за невикористані відпустки; підстав та розрахунку суми компенсації за невикористані відпустки, враховуючи наявність розбіжностей між первісно зазначеною у позовній заяві сумою компенсації за невикористані відпустки у розмірі 35 081,00 грн та поданим у ході розгляду справи розрахунком на суму 45 302,29 грн, а також відсутність заяви про збільшення позовних вимог; правової та фактичної підстави заявлення до стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 95 560,00 грн, з урахуванням того, що апеляційна скарга переважно містить доводи щодо невиплати компенсації за невикористані відпустки; позиції щодо достовірності/недостовірності відомостей, викладених у розрахунках при звільненні, наявних в матеріалів справи, з огляду на доводи апеляційної скарги про ненадання Відповідачем первинної документації, зокрема табелів обліку робочого часу та фактичної позиції стосовно заявленої Позивачем до стягнення заборгованості із заробітної плати у сумі 95 560,00 грн.
11. 20.05.2026 від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, за змістом яких останній зазначав, що Позивач наполягає під час апеляційного перегляду справи №922/2523/22 (922/455/26), на позовних вимогах щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на свою користь заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 45 302,29 грн., яка складається з компенсації за невикористані відпустки.
11.1. Первісно у позовній заяві було зазначено попередній розрахунок компенсації за невикористані відпустки у розмірі 35 081,00 грн. Після надання Відповідачем детального розрахунку фактично нарахованої та виплаченої заробітної плати Позивачем було здійснено уточнений розрахунок компенсації за невикористані відпустки, відповідно до якого її розмір становить 45 302,29 грн.
При цьому Позивач не змінював предмет позову та не заявляв нових позовних вимог, оскільки вимога про стягнення компенсації за невикористані відпустки залишилась незмінною.
Компенсація за невикористані дні відпустки є виплатою, що пов`язана з трудовими правовідносинами та входить до структури належних працівникові виплат, а тому уточнення її розміру не потребувало подання заяви про збільшення позовних вимог, оскільки вона входить до складу заборгованості по виплаті заробітної плати.
11.2. Позивач не погоджується із правильністю здійсненого Відповідачем розрахунку компенсації за невикористані відпустки, адже він не врахував грошову винагороду за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків, незважаючи на те, що така винагорода виплачувалась Позивачу щомісячно та мала систематичний характер.
12. Враховуючи викладене в п.8,9 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В., Істоміна О.А. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.
13. Відтак, згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини
14. Як вбачається з наявних матеріалів справи та встановлено місцевим судом, ОСОБА_1 з 22.08.2022 р. працював на ПрАТ "Харківський підшипниковий завод" та 08.09.2025 р. його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується даними трудової книжки.
15. Представник Позивача зазначав, що на момент звільнення не було проведено повного розрахунку, заборгованість відповідача ПАТ "Харківський підшипниковий завод" перед позивачем по заробітній платі станом на 08.09.2025 складає 95560,00 грн. Вказана заборгованість на день звільнення погашено не було, окрім цього на момент звільнення 14.01.2026 року позивачу також не було виплачено компенсації за невикористані відпустки за період з 2022 по 2025 роки загальна сума якої складає 35081,00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості з якої вже утримані військовий збір та ПДФО складає станом на момент звернення до суду – 130641,00 грн.
16. Відповідачем надана довідка №19/02/26-1 від 19.02.2026, відповідно до якої, вбачається, що станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі складала 24146,27 грн, яка була частково погашена:
- 01.09.2025 в сумі 924,00 грн за червень 2025 р;
- 22.09.2025 в сумі 277,20 грн за червень 2025 р;
- 13.10.2025 в сумі 646,96 грн - лікарняні за липень 2025 р. за рахунок ПФУ;
- 27.10.2025 в сумі 808,71 грн - лікарняні за липень 2025 р.;
- 29.10.2025 в сумі 808,71 грн - лікарняні за липень 2025 р.
У зв`язку з чим залишок заборгованості із заробітної плати станом на 19.02.2026 р. склав 20 680,69 грн за вересень 2025 р. - компенсація невикористаної відпустки.
17. Відносно означених обставин місцевий суд розглянув спірні правовідносини в контексті приписів Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП), Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки» та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100)

VІ. Оцінка апеляційного суду:
18. Суть апеляційного перегляду полягає у перевірці висновків місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог у світлі аргументів Апелянта щодо неправильного визначення розміру компенсації за невикористані відпустки, безпідставного покладення в основу рішення розрахунку Відповідача, не дослідження первинних документів бухгалтерського обліку та неправильного застосування Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
19. Аргументи Скаржника можуть бути зведені до таких тез:
- місцевий суд безпідставно погодився із розрахунком Відповідача та поклав в основу рішення довідку, складену самим роботодавцем, не перевіривши її первинними бухгалтерськими документами;
- безпідставно відхилено розрахунок Позивача, здійснений на підставі довідки форми ОК-5, яка є офіційним документом Пенсійного фонду України;
- суд не встановив, які саме виплати не підлягають врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати, не визначив їх розмір та не дослідив їх правову природу;
- суд неправильно розподілив тягар доказування, фактично поклавши обов`язок доведення правильності розрахунку на Позивача, тоді як саме роботодавець мав довести правильність здійснених ним нарахувань та надати первинні документи бухгалтерського обліку;
- суд не врахував соціальний характер спірних правовідносин та не застосував підхід, відповідно до якого сумніви щодо належних працівнику виплат повинні тлумачитися на його користь.
20. Разом з тим, колегія апеляційного суду звертає увагу, що ухвалою від 15.05.2026 Позивачу було запропоновано визначити обсяг акутальних позовних вимог, оскільки матеріали справи містили розбіжності між первісно заявленим розміром компенсації за невикористані відпустки та подальшими розрахунками.
У поданих 20.05.2026 поясненнях Позивач зазначив, що під час апеляційного перегляду наполягає виключно на стягненні компенсації за невикористані відпустки у розмірі 45 302,29 грн, відмовившись від підтримання вимог щодо стягнення заборгованості із заробітної плати у сумі 95 560,00 грн.
Відтак предметом апеляційного перегляду у даній справі є виключно правильність визначення розміру компенсації за невикористані відпустки та пов`язаних із цим висновків місцевого господарського суду.
21. Насамперед колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.2 ст.80, ч.2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) Позивач зобов`язаний подати всі наявні у нього докази одночасно з поданням позовної заяви.
Водночас саме Позивач, обґрунтовуючи заявлений ним розмір компенсації за невикористані відпустки, не надав суду належних доказів структури тих виплат, які відповідно до п.п.3, 4 Порядку №100, підлягають або не підлягають врахуванню при визначенні середньої заробітної плати та згідно з вимогами ч.4 ст.80 і ст.81 ГПК не обгрунтував і не повідомив про перешкоди у поданні таких доказів, та не заявив про необхідність їх витребування у Відповідача, вважаючи достатніми для обгрунтування заявлених вимог надані разом з позовом документи.
За таких обставин доводи Апелянта про неповне дослідження судом першої інстанції обставин справи та неналежну оцінку доказів фактично зводяться до перекладення на суд обов`язку щодо збирання доказів замість сторони спору, що суперечить принципам змагальності та диспозитивності господарського судочинства, закріпленим ст.ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України.
21.1. Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження власного розрахунку Позивач посилався виключно на довідку форми ОК-5 Пенсійного фонду України.
Разом із тим, довідка форми ОК-5 відображає усі доходи, на які нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» базою нарахування єдиного внеску для роботодавців є сума нарахованої працівникові основної та додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, визначених Законом України «Про оплату праці».
Водночас структура заробітної плати, визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», охоплює також окремі виплати, які відповідно до пункту 4 Порядку №100 не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. Отже, відомості довідки форми ОК-5 є ширшими за перелік виплат, що враховуються при визначенні середнього заробітку, а тому сама по собі така довідка не може автоматично підтверджувати правильність здійсненого Позивачем розрахунку компенсації, що обгрунтовано було враховано місцевим судом.
21.2. Колегія суддів враховує, що зміна розміру заявленої до стягнення компенсації із 35 081,00 грн до 45 302,29грн здійснювалася Позивачем поза межами процедури, визначеної п.2 ч.2 ст.46 ГПК, що також виключає можливість покладення такого уточненого розрахунку в основу судового рішення.
21.3. За змістом ст.79 ГПК суд оцінює достатність та вірогідність поданих сторонами доказів у їх сукупності.
У розглядуваному випадку Відповідачем надано документи, згідно з якими виплати, виключені із розрахунку середньої заробітної плати, віднесені до виплат, передбачених підпунктом «о» пункту 4 Порядку №100, які не враховуються при її обчисленні.
Належних і допустимих доказів, які б спростовували наведені Відповідачем відомості або підтверджували інший правовий характер відповідних виплат, Позивач суду не надав.
За таких обставин місцевий господарський суд правомірно застосував положення ст. 79 ГПК та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для врахування спірних виплат при визначенні розміру компенсації за невикористані відпустки.
Твердження Апелянта про неправильне застосування судом Порядку №100 належними доказами не підтверджені та матеріалами справи не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду.
22. Враховуючи викладені у п.21 цієї постанови міркування, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених ст.277 Господарського процесуального кодексу України підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2026 у справі №922/2523/22 (922/455/26), що зумовлює залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуваного рішення — без змін.
23. Відповідно до ст.129 ГПК такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
24. Щодо заяви Апелянта про стягнення з Відповідача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.129 ГПК судові витрати покладаються на сторону, на користь якої ухвалено судове рішення.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення, а рішення місцевого господарського суду — без змін, правові підстави для покладення на Відповідача заявлених Апелянтом витрат на професійну правничу допомогу відсутні. У зв`язку з викладеним заява про стягнення 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74, 76, 78, 129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2026 у справі №922/2523/22 (922/455/26) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2026 у справі №922/2523/22 (922/455/26) залишити без змін.
3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на рахунок ОСОБА_1 (у тому числі і витрат на правничу допомогу). .
4. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.07.2026р.

Головуючий суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка 

Суддя О.А. Істоміна