10.06.2026       

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №642/3359/26
Провадження №1-кп/642/430/26
10 червня 2026
м.Харків
Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
прокурора – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
захисника - адвоката ОСОБА_5 
обвинуваченого – ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025220000001005 від 27.08.2026 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Віньківці, Хмельницької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодружений, має на утриманні неповнолітню доньку – ОСОБА_7 , 2009 року народження, та матір похилого вік– - ОСОБА_8 , 1959 року народження, старший лейтенант - заступник командира танкової роти з озброєння танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Так, ОСОБА_6 у період часу з 07.04.2022 по 16.01.2025, призваний під час мобілізації, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , на момент вчинення кримінального правопорушення, останнього відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 07 квітня 2022 року №386, було призначено на посаду командира танкового взводу танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_3 та перебував у військовому званні молодшого лейтенанта, повинен був свято та непорушно дотримуватись Конституції України і Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов?язки та бути готовим до виконання завдань, пов?язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав У країни, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов?язків, та про зроблені йому зауваження зобов?язаний доповідати безпосередньому начальникові.

ОСОБА_6 , будучи достовірно обізнаним про збройну агресію РФ та активне ведення бойових дій на території України з боку агресора в особі держави - рф, що ведеться зі сторони агресора з систематичним порушенням законів та звичаїв війни, а також вчинення дій агресором, які спрямовані на окупацію та повалення державного ладу, конституційного устрою держави - Україна, що також зумовлено постійними обстрілами цивільної інфраструктури та цивільного населення, у зв?язку з чим на території України введено воєнний стан відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 24.02.2022, термін якого неодноразово продовжено, недбало відносячись до виконання своїх службових повноважень, шляхом неналежного їх виконання, під час організації передачі військової техніки на проведення ремонтних робіт, що спричинило тяжкі наслідки, а саме було спричинено тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 , за наступних обставин.

Так, 30.10.2023 відповідно до наряду №1493/23 до ДП «Харківський БТЗ» передано на ремонт озброєння та військову техніку, серед яких наступна одиниця озброєння (військова техніка) - Т-80Б1В №У12ГТ2969, яку передано з військової частини НОМЕР_3 до ДП «Харківського БТЗ», тобто здавальником (відправником) виступила військова частина НОМЕР_3 , з іншої сторони прийнято ДП «Харківський БТЗ», на підставі укладеного договору №370/3/5/2/1/156 від 23.10,2023 та розпорядження НЦУЗНСО озброєння КСЛ ЗС України.

На момент передачі Т-80Б1В №У12ГТ2969 до ДП «Харківський БТЗ» військовими службовими особами військової частини НОМЕР_2 , серед яких і командир танкового взводу танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_6 , за яким закріплена вказана одиниця озброєння (військова техніка), не дотримано вимог статті 120 Статуту внутрішньої служби ЗС України в частині стеження за правильною експлуатацією, обслуговуванням і збереженням озброєння та техніки, додержанням заходів безпеки під час роботи з технікою та озброєнням, перевірки наявності у підлеглих залишків боєприпасів, гранат, запалів, вибухових речовин, внаслідок недбалого ставлення до військової служби в період дії воєнного стану, не забезпечено належну перевірку на наявність вибухонебезпечних речовин у військовій техніці та виконання вимог вище перелічених положень, статутів, нормативних актів, через що, Т-80Б1В №У12ГТ2969 не роззброєно та залишено у зведеному стані піротехнічну систему 902Б «Туча», а саме запалювально-димову гранату ЗД6 (ЗД6М, ЗД17), внаслідок чого, спричинено тяжкі наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, які спричинено ОСОБА_9 , за наступних обставин.

Так, 06.11.2023 о 07:25 год., після проведення наради в цеху начальником цеху ОСОБА_10 щодо обсягу робіт електрогазозварник ОСОБА_9 пішов на своє робоче місце (ГП-10) в ДП «Харківського БТЗ», за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 222, де того ж дня близько 09:41 год. ОСОБА_9 підійшов до башти Т-80Б1В №У12ГТ2969, зібравшись на металеву підставку, накинув клему на виріб, після чого почав проводити зварювальні роботи, в результаті яких пролунав вибух від спрацювання піротехнічної системи 902Б «Туча», а саме запалювально-димової гранати ЗД6 (ЗД6М, ЗД17), внаслідок чого, з зазначеної системи вилетіла димова граната, яка завдала удару електрогазозварнику ОСОБА_9 , якого скинуло з зазначеної підставки на підлогу.

Внаслідок наведених вище подій, ОСОБА_9 отримав вибухову травму, яка включає в себе: відкритий багатоуламковий перелом правої плечової кістки, правої ключиці та правої лопатки із наявністю рани в області правої ключиці клітини у вигляді перелому 2, 3, 4, 5, 6 ребер та забою серця і правої легені, що ускладнилася правобічним гемопневмотораксом (кровотечою у праву плевральну порожнину із скупченням повітря). За механізмом: вищевказані тілесні ушкодження утворилися в швидкій послідовності в єдиний короткий проміжок часу від травматичної дії вражаючих факторів вибуху предмета (снаряда, міни, гранати, тощо) на що вказують характер зовнішніх та внутрішніх ушкоджень. За ступенем тяжкості отриманні тілесні ушкодження, належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Внаслідок недбалого ставлення ОСОБА_6 та інших невстановлених військових службових осіб до військової служби, яка полягає у неналежному виконанні останнім своїх службових обов?язків через несумлінне ставлення до них, під час дії воєнного стану, щодо забезпечення ремонту, розброєння одиниця озброєння (військова техніка) - Т-80Б1В №У12ГТ2969, яку передано для проведення ремонтних робіт до ДП «Харківського БТЗ», що в свою чергу призвело до тяжких наслідків, а саме спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 у вигляді вибухової травми, яка включає в себе: відкритий багатоуламковий перелом правої плечової кістки, правої ключиці та правої лопатки із наявністю рани в області правої ключиці та правого плеча, а також закриту тупу травму грудної клітини у вигляді перелому 2, 3, 4, 5, 6 ребер та забою серця і правої легені, що ускладнилася правобічним гемопневмотораксом (кровотечою у праву плевральну порожнину із скупченням повітря), що с тяжкими тілесними ушкодженнями.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений  ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати, не позбавляти волі, так як він є діючим військовослужбовцем, захищає Батьківщину від військової агресії рф.

Показання обвинуваченого  ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений  ОСОБА_6 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений  ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.425 КК України, а саме: недбале ставлення військової службової особи до служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах воєнного стану 

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого  ОСОБА_6 , встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, з вищою освітою, має на утриманні неповнолітню доньку – ОСОБА_7 , 2009 року народження, та матір похилого вік– ОСОБА_8 , 1959 року народження, військовослужбовець, старший лейтенант - заступник командира танкової роти з озброєння танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючий військовослужбовець, задонатив на потреби ЗСУ 100 000 грн..

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого  ОСОБА_6 відповідно до п. 1 ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого  ОСОБА_6 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст. 425 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі та застосувати до обвинуваченого ст.75, 76 Кримінального кодексу України з призначенням іспитового строку на 2 роки.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому  ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючої покарання обставин, дані про особу винного, його відношення до скоєного злочину та щире розкаяння, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому  ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.4 ст.425 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Виходячи зі змісту ст. 75 КК України, її положення застосовуються лише в тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави для висновку про можливість досягти мети заходу примусу без його відбування. 
Інститут умовного звільнення не є імперативним і прийняття відповідного рішення належить до дискреційних повноважень суду, який їх реалізує у кожному конкретному випадку, беручи до уваги встановлені у справі факти, які свідчать про суспільну небезпечність діяння та характеризують засуджену особу.
Враховуючи щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обвинувачений під час судового розгляду визнав себе винним, раніше не судимий, є діючим військовослужбовцем, захищає Батьківщину від військової агресії рф проти України, задонатив на потреби ЗСУ 100 000 грн., позицію прокурора по справі, який просив звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку, а також фактичні обставини справи, а саме той факт, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення хоча і в умовах воєнного стану, але не використав фактичних обставин воєнного стану (наслідки ракетного обстрілу, безпорадний стан потерпілого внаслідок бойових дій, блекаут тощо), вчинив необережний злочин, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд також покладає на обвинуваченог ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть його виправленню.
V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід щодо обвинуваченого як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду в рамках даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання на даний час, суд не вбачає.

Цивільний позов не хзаявлено, речові докази відсутні.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого  ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судової військової експертизи № 6552 від 25 березня 2025 року у розмірі 33 926,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100,124, 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 КК Українита призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на  ОСОБА_6  наступні обовязки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з  ОСОБА_6  на користь держави витрати за проведену судову військову експертизу № 6552 від 25 березня 2025 року у розмірі 33 926,40 (тридцять три тисячі дев`ятсот двадцять шість грн. 40 коп.) грн. 

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя           ОСОБА_11