1	Справа № 644/98/26  2/335/1381/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя в складі головуючого судді Шалагінової А. В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2026 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» (далі – ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС») звернулось до Індустріального районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 29.11.2019 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якої банк надав відповідачці кредит у сумі 200 000,00 грн із процентною ставкою 26% річних. Відповідачка своїх зобов`язань належним чином за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 20.09.2021 року у неї утворилась заборгованість на суму 88 603,24 грн.
20.09.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідачки.
Оскільки відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, після відступлення права вимоги не здійснювала платежів на погашення заборгованості, позивач просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, а також судові витрати зі сплати судового збору розміром 3 028,00 грнта витрати на правничу допомогу в розмірі 9 200,00 грн.
Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Харкова від 07.01.2026 справа передана на розгляд Вознесенівському районному суду міста Запоріжжя за підсудністю (а.с. 27).
02.02.2026 справа надійшла до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя та за наслідками автоматизованого розподілу справи між суддями передана в провадження судді Шалагінової А. В. (а.с. 34).
Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 03.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі, розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання, встановлено строки на подання заяв по суті справи (а.с. 35).
23.04.2026 представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Ференець О. Є. через систему «Електронний суд» надіслано відзив на позовну заяву, в якому відповідачка позов не визнала. В обґрунтування відзиву зазначено, що позовна заява не містить детального та обґрунтованого розрахунку позовних вимог, оскільки наведена станом на 20.01.2021 сума заборгованості не містить роз`яснення її складових, зокрема щодо основного боргу, відсотків, комісії, пені чи штрафів. Крім того зазначено, що частина поданих позивачем письмових доказів не відповідає вимогам ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки копії документів є нечитабельними, не дають можливості ідентифікувати їх зміст та встановити відповідність оригіналам. Також вказував, що належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності заявлених вимог позивачем не надано.
Також у відзиві представником відповідачки адвокатом Ференець О. Є. зазначено, що згідно з наданою позивачем випискою по рахунку, заборгованість станом на 21.09.2021 становила 0,00 грн, у зв`язку з чим вказував на відсутність належного обґрунтування заявленої до стягнення суми. Наголошував, що відповідачкою умови кредитного договору були виконані. Крім того, відповідачка заперечувала правомірність нарахування та списання банком процентів, комісій і платежів за послуги, які не були погоджені сторонами та не підтверджені належними доказами. Також посилався на відсутність доказів погодження умов щодо додаткових банківських послуг і тарифів (а.с. 46-50). 
04.05.2026 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач посилався на те, що кредитний договір був укладений шляхом акцептування оферти, з якою погодилась відповідачка. Належним доказом наявності заборгованості є надані позивачем виписки по рахунку. Посилання відповідачки на незгоду із встановленою кредитним договором комісією за обслуговування кредиту є безпідставними, оскільки Законом України «Про споживче кредитування» прямо перебачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням та повернення кредиту, у тому числі за розрахунково-касове обслуговування. Також посилався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, (провадження № 14-44цс21) та від 11.01.2023 у справі № 199/7014/20, щодо висновку про правомірність встановлення таких комісій та відсутність підстав для визнання відповідних умов кредитного договору нікчемними. Таким чином, умови кредитного договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту відповідають вимогам чинного законодавства, були погоджені сторонами під час укладення договору та є обов`язковими для виконання. У зв`язку із викладеним, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі (а.с. 52-54).
14.05.2026 представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Ференець О. Є. через систему «Електронний суд» надіслано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що надані позивачем матеріали не містять інформації щодо предмета доказування у розумінні ст. 77 ЦПК України. Крім того, представник відповідачки посилається на те, що надана позивачем виписка по рахунку за період з 29.11.2019 по 21.09.2021 підтверджує не лише факт отримання відповідачкою кредитних коштів, а й факт списання банком коштів на свою користь. Також зазначає, що загальна сума витрат та надходжень за випискою становить 88 574,62 грн, а станом на 21.09.2021 поточна заборгованість відповідно до виписки складає 0,00 грн. У зв`язку з цим відповідачка вважає, що твердження позивача про наявність станом на 20.09.2021 заборгованості у розмірі 88 603,24 грн суперечать довідці банку, наданій самим позивачем, згідно з якою заборгованість відповідачки станом на 21.09.2021 відсутня. Також відповідачка наголошує, що зобов`язання перед банком були виконані у повному обсязі, однак, на думку представника відповідачки, позивач у відповіді на відзив не надав належних пояснень щодо вказаних обставин (а.с. 56-59). 
Клопотань відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін учасниками справи не заявлено. Зазначення у відзиві представника відповідачки та у запереченнях на відповідь на відзив прохання розглядати справу за участі сторони відповідачки не є таким клопотанням у розумінні ч.ч. 5–7 ст. 279 ЦПК України, оскільки представником відповідача не зазначено у цих документах по суті справи обґрунтування необхідності розгляду справи із викликом сторін. Крім того, предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
15.05.2026 судом завершено розгляд справи та суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосивши перерву для виготовлення його тексту до 20.05.2026
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 29.11.2019 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачкою шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 4).
Згідно з розділами ІІІ, VI оферти, акцептованої Банком 29.11.2019 (а.с. 4), ліміт відновлювальної кредитної лінії відповідачкою запропоновано встановити у розмірі 200 000,00 грн. Процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою складає 26% річних. Розмір обов`язкового мінімального платежу 5% від суми загальної заборгованості, не менше 50 грн.
Відповідачка погодилась на приєднання до публічної пропозиції, підтвердила факт приєднання до умов договору, погодилась з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Разом з цим, відповідачка погодилась із паспортом споживчого кредиту, який власноруч підписала (а.с. 4 зворот -5).
Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку відповідача за кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 29.11.2019 по 21.09.2021 (а.с. 14-15).
20.09.2021 між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідачки (а.с. 7-12).
Згідно з п. 2.2 договору факторингу, право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 3 від 20.09.2021, АТ «Альфа Банк» відступило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» право вимоги до відповідачки за кредитним договором від 29.11.2019 на загальну суму 93 059,28 грн, яка складається з тіла кредиту у розмірі 82 974,62 грн, заборгованості за штрафними санкціями 10 084,66 грн (а.с. 13).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за вищевказаним кредитним договором, відповідачка зобов`язання за договором належним чином не виконувала, після відступлення права грошової вимоги платежів для погашення існуючої заборгованості не здійснювала, внаслідок чого у відповідачки станом на 20.09.2021 утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 93 059,28 грн (а.с. 16). 
За таких обставин, непогашена боржником заборгованість за кредитним договором від 20.09.2021 становить 93 059,28 грн. Водночас, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки суми 88 603,24 грн, що є диспозитивним правом позивача. Суд, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачка, заперечуючи проти позову, у відзиві зазначає, що заборгованість перед позивачем в неї відсутня.
Разом із тим, дослідженням наданої позивачем виписки по рахунку за період з 29.11.2019 по 21.09.2021 встановлено, що списання заборгованості за цим рахунком відбулось 20.09.2021 на суму 82 974,62 грн внаслідок згортання активу у зв`язку із продажем згідно договору факторингу № 3 ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» від 20.09.2021 (а.с. 14–15). Зазначена обставина не може свідчити про те, що відповідачка сплатила заборгованість перед попереднім кредитором, а списання заборгованості за особовим рахунком відповідачки відбулось саме внаслідок відступлення за цим договором права вимоги від первісного кредитора новому, яким є позивач у цій справі.
Надаючи оцінку аргументам відповідачки, викладеним у відзиві, суд зазначає таке.
Щодо доводів про неналежність та недостатність доказів, наданих позивачем в обґрунтування розміру заборгованості, суд зазначає, що до позовної заяви позивачем долучено оферту відповідачки на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору та паспорт споживчого кредиту, в яких визначено істотні умови кредитного договору, з якими ознайомилась та які підписала позичальниця. Виписка по рахунку за кредитною карткою позичальниці станом на 21.09.2021 (дату відступлення прав вимоги) містить рух коштів по картці, зокрема, списання процентів та інших платежів, обумовлених кредитним договором, а також інформацію про збільшення кредитного ліміту протягом строку кредитування, однак, не містить інформації про здійснення відповідачкою платежів на погашення кредитної заборгованості (а.с. 14–15). Як зазначено судом вище, заборгованість перед первісним кредитором у цій виписці списана саме внаслідок її відступлення новому кредитору, позивачу у справі. З розрахунку заборгованості випливає, що заборгованість по тілу кредиту та нарахування відсотків та штрафних санкцій відбулось до відступлення права вимоги (а.с. 16). Усі докази, долучені до позовної заяви, надані в копіях у паперовому вигляді, які прошити та пронумеровані, скріплені підписом посадової особи позивача та печаткою, а тому їх відповідність оригіналам не викликає сумнівів. 
Натомість, відповідачкою та її представником на засадах змагальності не доведено факту сплати заборгованості за кредитним договором, не надано відповідних платіжних документів, на підтвердження перерахування щомісячних платежів та процентів на виконання умов кредитного договору.
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. 
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Таким чином, виходячи із закріпленої у ст. 614 ЦК України презумпції вини боржника у зобов`язанні, яка відповідачкою не спростована, суд не знаходить підстав для звільнення відповідачки від зобов`язання з підстав, зазначених її представником у відзиві.
Щодо доводів про незгоду відповідачки із утриманням сум коштів з рахунку, які відповідачка не погоджувала (проценти, розрахунково-касове обслуговування, комісії), та нікчемність умов договору щодо обов`язку сплати щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування суд зазначає наступне.
Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися.
Вказаний Закон не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Умовами заяв про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування нарахування та сплата комісії за обслуговування кредитної заборгованості визначена сторонами кредитування та безпосередньо узгоджена з позичальником шляхом підписання заяв з такими умовами кредитування, а тому платежі за комісією правомірно включені банком до заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 201/10403/19.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Разом із тим, у ч. 3 ст. 18 цього Закону наведено перелік таких умов договору, які вважаються несправедливими, серед яких відсутня умова щодо встановлення комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитного договору.
Крім того, суд також звертає увагу і на те, що у розділі VІ оферти відповідачки на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 4), зазначено, що підписанням оферти вона беззаперечно підтверджує, що попередньо ознайомлена у письмовій формі зі всією інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ.
Водночас, суду не надано доказів, що відповідачем здійснено відмову від послуг Банку з обслуговування кредитної заборгованості в порядку, визначеному вказаним пунктом оферти.
Зазначення представником відповідачки у відзиві про безпідставне списання банком грошових коштів за послуги, не передбачені кредитною угодою, не є конкретизованим, зокрема, представником відповідачки не вказано, які саме послуги мались на увазі. Натомість, як зазначено судом вище, умовами кредитного договору було встановлено комісії, з якими погодилась відповідачка, підписуючи умови договору. Крім того, у розділі IV оферти відповідачки на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 4), зазначено, що нею пропонується банку щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами договору. Водночас, у паспорті споживчого кредиту також зазначено, що розмір додаткових послуг, які є обов`язковими для укладення договору, визначений у Тарифах на видачу та обслуговування картки (а.с. 5).
З виписки по рахунку відповідачки за кредитної картки випливає, що банком здійснювалось лише списання процентів за овердрафт та за користування кредитом (готівкові операції), та розрахунково-касове обслуговування кредитної картки (а.с. 14–15), дані про списання Банком будь-яких інших платежів, не передбачених умовами договору, відсутні.
Окрім того, представником відповідача на засадах змагальності цивільного судочинства не надано доказів того, що позивач не надавав йому послуг з обслуговування кредитної заборгованості, за які встановлено комісію. Клопотань про витребування таких доказів у позивача представником відповідача також не заявлялось. 
Також суд зазначає, що представником відповідачки наявний в матеріалах справи розрахунок суми заборгованості на підставі засад змагальності не спростований, власних розрахунків не наведено, клопотань про витребування інших розрахунків або первинних бухгалтерських документів під час розгляду справи не заявлялось.
Крім цього, заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості не перевищує погодженої вартості кредиту в сумі 200 000 грн (кредитний ліміт).
Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими, з огляду на що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості розміром 88 603,24 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору розміром 3 028,00 грн (а.с. 22).
Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд доходить такого висновку.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, на підтвердження надання правничої допомоги у розмірі 9 200,00 грн, до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024, укладеного між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та адвокатом Литвиненко О. І.; копію акту № 4 приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025 на суму 9 200,00 грн; копію платіжної інструкції № 2738 від 10.06.2025 про сплату 9 200,00 грн.
З вищезазначеного акту № 4 приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025 вбачається, що до витрат на правничу допомогу адвокатом Литвиненко О. І. було включено: надання первинної консультації замовнику у справі тривалістю 0,5 годин розміром 1 000,00 грн, правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного суду та Європейського суду з прав людини тривалістю 2 години розміром 4 000,00 грн; підготовка та подання позовної заяви тривалістю 2,1 годин розміром 4 200,00 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачкою клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не подавалось.
Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що надані докази відповідають фактичним обставинам справи, розмір витрат на правничу допомогу визначено представником пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог, цей розмір відповідає вищезазначеним критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності.
Отже, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у заявленому розмірі, тобто 9 200 грн.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2019 року розміром 88 603 (вісімдесят вісім тисяч шістсот три) гривні 24 копійки, судові витрати зі сплати судового збору розміром 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу розміром 9 200 (дев`ять тисяч двісті) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення складене в повному обсязі 20 травня 2026 року. 
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», ІКЮО: 40340222, адреса місцезнаходження: пл. Солом`янська, буд. 2, м. Київ, 03035; 
Відповідачка – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А. В. Шалагінова