Справа № 204/12730/25
Провадження № 2/204/1287/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суду міста Дніпра, у складі: 
головуючого – судді Приваліхіної А.І.,
за участю секретаря судового засідання – Єрмак Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за спільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4  про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
У С Т А Н О В И В:
27 листопада 2025 року  ОСОБА_1 , через свого представника, звернулася до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , із вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а. с. 1-3).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді: житлового будинку  АДРЕСА_1 , який належав останньому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 09 квітня 1997 року державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Степанищенко Л.І. за реєстровим № 462; житлового будинку  АДРЕСА_1 , який належав останньому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 08 серпня 2000 року державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Степанищенко Л.І. за реєстровим № 2734, та земельна ділянка 0,4120 га, яка розташована на території с. Хлібодарівка Хлібодарівської сільської ради та призначена для будівництва й обслуговування житлового будинку і споруд та ведення ОСГ, яка належала останньому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН № 034827 від 30 серпня 2002 року. Вказує, що на момент смерті ОСОБА_4 вона проживала у кв. АДРЕСА_2 , де мешкає, як внутрішньо переміщена особа з жовтня 2022 року. Зазначає, що 07 квітня 2024 року вона звернулася до Новороздільської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, натомість 04 квітня 2025 року Державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Львівської області їй було видано три постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №№ 175/02-31, 176/02-31 та 177/02-31, зокрема з тих підстав, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності на спірні будинки, а в Державному земельному кадастрі – відсутні відомості про кадастровий номер на землю. Стверджує, що прямими спадкоємцями після смерті її чоловіка є вона та їхні спільні діти, які вказані відповідачами по справі. Натомість інших прямих спадкоємців після смерті її чоловіка не має. З цих підстав, позивачка звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка.
Ухвалою суду від 03 грудня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 15 годину 13 січня 2026 року (а. с. 44).
Ухвалою суду від 02 квітня 2026 року у справі закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті (а. с. 116-118).
У судовому засіданні представник позивачки – адвокат Гивель В.П., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд їх задовольнити, обґрунтування надав аналогічні тексту позовної заяви.
У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 , не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 57), в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог.
У судове засідання відповідачка ОСОБА_3 , не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 79), в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала.
У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 80, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивачки, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачка з 06 травня 1989 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00046512255 від 15 серпня 2024 року (а. с. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03 липня 2024 року (а. с. 28).
За життя ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 09 квітня 1997 року державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Степанищенко Л.І. за реєстровим № 462 належав житловий будинок  АДРЕСА_1 (а. с. 16); підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 08 серпня 2000 року державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Степанищенко Л.І. за реєстровим № 2734 належав житловий будинок  АДРЕСА_1 та, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН № 034827 від 30 серпня 2002 року - земельна ділянка 0,4120 га, яка розташована на території с. Хлібодарівка Хлібодарівської сільської ради та призначена для будівництва й обслуговування житлового будинку і споруд та ведення ОСГ (а. с. 11 та на звороті).
Відповідачі є дітьми позивачки та покійного ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження та укладення шлюбу (а. с. 19, 29, 108, 109). 
З копії матеріалів спадкової справи № 256/2024 відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а. с. 96-115) вбачається, що 07 листопада 2024 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Новороздільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 (а. с. 98).
В свою чергу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернувся до нотаріуса із заявою № 981 від 23 грудня 2024 року про відмову від спадщини, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 (а. с. 99).
23 грудня 2024 року, ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса із заявою № 982 про відмову від спадщини, що залишилася після смерті її батька ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 (а. с. 100).
Також, 23 грудня 2024 року до державного нотаріуса із заявою № 983 про відмову про відмову від спадщини, що залишилася після смерті її батька ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 , звернулася ОСОБА_2 (а. с. 100).
27 лютого 2025 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Новороздільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а. с. 111).
04 квітня 2025 року державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Львівської області Шолок О.Я. винесено постанову № 176/02-31 про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1 ), зокрема з тих підстав, що на початку військової агресії рф проти України, архів Волноваського БТІ не був евакуйований на підконтрольну Україні територію, тому неможливо отримати будь-яку інформацію щодо права власності на вказане майно.
04 квітня 2025 року державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Львівської області Шолок О.Я. винесено постанову № 177/02-31 про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1 ), зокрема з тих підстав, що на початку військової агресії рф проти України, архів Волноваського БТІ не був евакуйований на підконтрольну Україні територію, тому неможливо отримати будь-яку інформацію щодо права власності на вказане майно.
Крім того, 04 квітня 2025 року державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Львівської області Шолок О.Я. винесено постанову № 175/02-31 про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,4120 га, з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення ОСГ, що знаходиться за адресою: Донецька область, Волноваський район, село Хлібодарівка, Хлібодарівської сільської ради), зокрема з тих підстав, що відсутній Витяг з Державного земельного кадастра на земельну ділянку (відомості відсутні в ДЗК, відсутній кадастровий номер на землю).
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з приписами ст. ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Приписами ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Так, нормами ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Приписами ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Таким чином, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати:  місце відкриття спадщини;  коло спадкоємців, які прийняли спадщину;  законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.
Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивачка є дружиною ОСОБА_4 , а відповідачі – їхніми дітьми.
Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачі, як спадкоємці першої черги, відмовилися від прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивачки, яка прийняла спадщину у встановлені законом строки.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Одночасно із цим, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справі про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
В даному випадку, судом встановлено, що через постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у позивачки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим такий спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення в порядку цивільного судочинства.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , зокрема з тих підстав, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності на спірні будинки, а архів Волноваського БТІ не був евакуйований на підконтрольну Україні територію через військову агресію рф проти України, тому неможливо отримати будь-яку інформацію щодо права власності на вказане майно, а також через те, що в Державному земельному кадастрі – відсутні відомості про кадастровий номер на землю.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що право власності спадкодавця доведено наведеними вищевикладеними обставинами та доказами, позивачка є єдиною спадкоємицею за законом, оскільки інші спадкоємці першої черги – діти померлого відмовилися від прийняття спадщини на користь матері, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, суд доходить переконливого висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та доцільність визнання за нею права власності на житловий будинок  АДРЕСА_1 ; житловий будинок  АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва й обслуговування житлового будинку і споруд та ведення ОСГ, площею 0,4120 га, яка розташована на території села Хлібодарівка Хлібодарівської сільської ради, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.
Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) про визнання права власності в порядку спадкування – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1  право власності на житловий будинок  АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1  право власності на житловий будинок  АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1  право власності на земельну ділянку для будівництва й обслуговування житлового будинку і споруд та ведення ОСГ, площею 0,4120 га, яка розташована на території села Хлібодарівка Хлібодарівської сільської ради, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.
Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна