Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків 
06 липня 2026 р. справа № 520/13922/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор" (вул. Різдвяна, буд. 29-А, к. 901, м. Харків, 61052, код ЄДРПОУ 32674729) до Житомирської митниці (вул. Перемоги, буд. 25, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 44005610) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирської митниці, в якому просить суд визнати протиправними і скасувати рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів від 30.01.2026 №№UA101020/2026/000009/1 та від 25.02.2026 UA101000/2026/000012/1.
В обґрунтування позову позивач вказав, що надані до митного оформлення документи містять повні і достовірні відомості про митну вартість товару і не містять жодних розбіжностей, тому виключають будь-які які сумніви у заявленій митній вартості. Позивач вважає оскаржувані рішення Житомирської митниці протиправними, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою від 15.06.2026 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про правомірність оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару вартості товарів від 30.01.2026 №№UA101020/2026/000009/1 та від 25.02.2026 UA101000/2026/000012/1, оскільки позивачем не надано всіх необхідних документів для підтвердження митної вартості товару, вказавши про відсутність підстав для задоволення позову. Просив відмовити в задоволенні позову.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, згідно якої підтримав свої позовні вимоги, просив позов задовольнити.
Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно яких підтримав свої доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову. 
Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю “Рибконсервний завод “Екватор” (позивач) та UAB GRANDLUKA (Литва) було укладено зовнішньоекономічний контракт №15/11-UA від 15.11.2022.
Відповідно до п. 1.1 Контракту (з урахуванням змін згідно з Додатками №1– 6), UAB GRANDLUKA зобов`язалася продавати, а позивач – приймати та оплачувати на умовах FCA-Шауляй (Литва) товар - коричневе м`ясо лосося (тримінг), фарш лосося, вирощені в умовах аквакультури, призначені для промислової переробки, походження – Литва.
Згідно з п. 4.1 Контракту поставка товару здійснюється на умовах FCA-Шауляй (Литва) відповідно до правил ІНКОТЕРМС-2010.
Відповідно до п. 5.1 Контракту ціна однієї тонни товару визначається на підставі інвойсу, що виставляється на кожну окрему партію. Валютою Контракту визначено євро.
Згідно з п. 6.2 Контракту в редакції Додатку №6 від 12.01.2026, продавець має право на власний розсуд визначати відправника товару, про що робиться відповідний запис у CMR із зазначенням: “за дорученням UAB GRANDLUKA”.
Пунктом 7 Контракту передбачено, що оплата товару здійснюється у формі 100% попередньої оплати згідно з інвойсом до моменту завантаження товару.
Відповідно до п. 8.1 Контракту разом із товаром продавець зобов`язаний надати такі документи: CMR, інвойс, сертифікат якості заводу-виробника, ветеринарний сертифікат, сертифікат походження, пакувальний лист.
Згідно з п. 11.1 Контракту право власності на товар, а також ризики його випадкової загибелі чи пошкодження переходять від продавця до позивача відповідно до умов поставки, визначених п. 4.1 Контракту.
Умови Контракту є чинними до 31.12.2027, що передбачено п. 13.1 Контракту в редакції Додатку №5 від 15.12.2025.
На виконання умов Контракту постачальником були виставлені позивачу проформи-інвойси від 12.01.2026 №PI26011202 на партію замороженого коричневого м`яса лосося вагою нетто 20 385 кг за ціною 1,15 євро/кг на умовах FCA-Шауляй (Литва), загальною вартістю 23 442,75 євро та від 12.02.2026 №PI26021201 на партію замороженого коричневого м`яса лосося вагою нетто 20 660 кг за ціною 1,15 євро/кг на тих самих умовах поставки, загальною вартістю 23 759,00 євро.
Позивачем здійснено 100% попередню оплату вартості зазначених партій товару, що підтверджується SWIFT-переказами від 16.01.2026 №TF04601530260116 та від 13.02.2026 №TF04601650260213. 
На виконання умов п. 6.1 Контракту, яким передбачено обов`язок продавця здійснити відвантаження товару протягом 7 днів з моменту отримання 100% передоплати, продавцем було відвантажено відповідні партії товару та доставлено їх на митну територію України на умовах поставки, визначених Контрактом.
ТОВ “Рибконсервний завод “Екватор” 28.01.2026 було подано до митного оформлення електронну митну декларацію №26UA101020002394U9 на товар №1 “Інше м`ясо риб морожене, прісноводної риби. Свіжеморожене коричневе м`ясо лосося тримінг (зріз зі шкіри) - 20385,00 кг (лат. назва Salmo Salar - лосось атлантичний, прісноводний). Аквакультура. Без шкіри, харчові добавки відсутні, теплова кулінарна обробка не застосовувалась. Дата виробництва: листопад 2025. Термін придатності: 12 місяців. Без ГМО. Країна виробництва LT. Торговельна марка VICIUNAI GROUP. Виробник: JSC “Viciunai ir partneriai” вартістю 23 442,75 євро на умовах поставки FСА-Шауляй (Литва).
За результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів Житомирською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 30.01.2026 № UA101020/2026/000009/1, яким вартість товару скориговано за шостим (резервним) методом визначення митної вартості та видано картку відмови у митному оформленні від 30.01.2026 №UA101020/2026/000092.
У рішенні митного органу зазначено, що під час митного оформлення товару встановлено невідповідність заявленої митної вартості ринковому рівню, оскільки вона є нижчою за вартість аналогічних товарів, що раніше імпортувалися на митну територію України. Митний орган дійшов висновку, що подані декларантом документи містять розбіжності та не підтверджують у повному обсязі заявлену митну вартість. Зокрема, не надано належних підтверджень щодо фактично сплаченої ціни товару та не розкрито всі складові митної вартості, що унеможливлює її перевірку. Окремо зазначено, що документи щодо транспортних витрат не є достатніми та належними доказами. Так, рахунок на оплату транспортних витрат не містить інформації про товар, його вагу та реквізити товаросупровідних документів (зокрема CMR), а отже не дозволяє встановити його зв`язок із оцінюваним товаром. Договір-заявка на перевезення містить дані, які не повністю узгоджуються з документами митного оформлення, зокрема, щодо опису товару, що викликає сумніви щодо належності цих витрат саме до спірної партії. Крім того, митний орган зазначив, що частина поданих документів не може бути використана для підтвердження митної вартості. Зокрема, висновок про вартість товару визнано таким, що не відповідає вимогам Національного стандарту оцінки, оскільки не містить належної доказової бази, вихідних даних та підтверджень аналізу ринку. Також прайс-лист (комерційна пропозиція) не містить істотних умов продажу, необхідних для оцінки реальності ціни.
Митний орган додатково вказав на неподання декларантом усіх додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, зокрема документів щодо транспортних витрат, договорів із третіми особами та підтвердження платежів на користь третіх осіб. Також зазначено, що поставка товару здійснювалася іншою особою, ніж продавець за контрактом, що, на думку митного органу, не відповідає умовам договору та викликає сумніви щодо належного виконання зовнішньоекономічного контракту.
Окрім того, ТОВ “Рибконсервний завод “Екватор” 24.02.2026 було подано до митного оформлення електронну митну декларацію № 26UA101020005087U0 на товар №1 “Інше м`ясо риб морожене, прісноводної риби. Свіжеморожене коричневе м`ясо лосося тримінг (зріз зі шкіри) - 20660,00 кг (лат. назва Salmo Salar - лосось атлантичний, прісноводний). Аквакультура. Без шкіри, харчові добавки відсутні, теплова кулінарна обробка не застосовувалась. Дата виробництва: лютий 2026. Термін придатності: 12 місяців. Без ГМО. Країна виробництва LT. Торговельна марка VICIUNAI GROUP. Виробник: JSC “Viciunai ir partneriai” вартістю 23 759,00 євро на умовах поставки FСА-Шауляй (Литва).
За результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів Житомирською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 25.02.2026 №UA101000/2026/000012/1, яким вартість товару скориговано за шостим (резервним) методом визначення митної вартості та видано картку відмови у митному оформленні від 25.02.2026 №UA101020/2026/000137.
У рішенні митного органу зазначено, що під час контролю правильності визначення митної вартості не було враховано низку поданих декларантом документів та відомостей, оскільки вони, на думку органу, не підтверджують заявлені числові значення або не можуть бути пов`язані з оцінюваною партією товару.
Зокрема, не враховано SWIFT-платіж від 13.02.2026, оскільки він містить посилання на інвойс, який стосується іншої товарної партії, та не дозволяє однозначно ідентифікувати оплату саме спірного товару. Не прийнято до уваги рахунок-фактуру на транспортні витрати від 25.09.2025, оскільки він не містить достатніх реквізитів щодо конкретного перевезення (відсутні дані про товар, вагу, маршрут та товаросупровідні документи) і, як наслідок, не може підтверджувати витрати за оцінюваною поставкою.
Не враховано договір-заявку/калькуляцію перевезення, оскільки виявлено невідповідності між зазначеним маршрутом і даними CMR, а також розбіжності у вартості перевезення, що ставить під сумнів достовірність визначених транспортних витрат.
Також, не прийнято до уваги комерційну пропозицію (прайс-лист) від 12.01.2026, оскільки вона не містить істотних умов продажу товару (строку дії, умов оплати, строків поставки, характеристик тари та упаковки), а тому не підтверджує реальність заявленої ціни.
Також, митним органом не прийнято переклад документів, оскільки він не відповідає вимогам п. 2.5 Порядку виконання митних формальностей (відсутні належні засвідчувальні реквізити), у зв`язку з чим не може бути використаний для перевірки митної вартості.
Також, не враховано декларацію країни відправлення, оскільки вона не містила відміток митних органів, а інформація щодо неї була відсутня в доступних електронних джерелах, що не дозволило перевірити її достовірність.
Не погоджуючись із рішеннями Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів від 30.01.2026 №№UA101020/2026/000009/1 та від 25.02.2026 UA101000/2026/000012/1, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.
Відповідно до статті 246 Митного кодексу України (далі - МКУ) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.
Для виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення (далі - АСМО Інспектор).
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МКУ), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вказані положення МКУ кореспондуються з положеннями частини 2 статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року про те, що оцінка імпортованого товару повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, вартості.
Згідно з Угодою про застосування статті VII ГАТТ первинною основою для митної вартості за цією Угодою є "контрактна вартість", визначена в статті 1.
При цьому статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.
Частиною 2 статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - ГАТТ) визначено, що оцінка імпортованого товару повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, під якою слід розуміти ціну за якою такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умови повної конкуренції.
Згідно із статтею 51 МКУ, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МКУ. Загальні положення щодо митної вартості товарів та методів її визначення встановлені в розділі III МКУ.
Відповідно до частини 4 статті 58 МКУ митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України - є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно з частиною 10 статті 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, серед інших: витрати, понесені покупцем: комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту , порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.
Статтею 52 МКУ декларанта або уповноважену ним особу, які заявляють митну вартість товару, зобов`язано в тому числі подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
У випадках, передбачених МКУ, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МКУ).
Частиною 2 статті 53 МКУ передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом у відповідності до ст. 54 МКУ, під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Процедура контролю за правильністю визначення митної вартості товарів здійснюється відповідно до Угоди про застосування статті VII ЕАТТ, розділу III Митного кодексу України, Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 01.07.2021 № 476 (далі - Методичних рекомендацій №476), та поданих до митного оформлення документів.
За результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до статті 337 МКУ, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування інструментів з управління ризиками. Форми та обсяги контролю, визначені в Переліку митних формальностей за результатами застосування СУР, виконуються посадовими особами митниці (митних постів) при проведенні митного контролю з урахуванням виду митної формальності та повідомлення до митної формальності, а також відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення митного контролю та/або митного оформлення товарів, транспортних засобів.
Відповідно до частини 4 статті 320 МКУ форми та обсяги митного контролю, визначені відповідно до пункту 2 частини першої цієї статті, є обов`язковими для виконання посадовими особами митних органів. Прийняття цими посадовими особами рішення щодо нездійснення митного контролю у зазначених формах та обсягах не допускається.
У частині контролю за митною вартістю товарів такими митними формальностями є різні форми перевірки документів та матеріалів.
Відповідно до глави 2 Методичних рекомендацій № 476 робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється, серед іншого, шляхом: перевірки повноти інформації, що міститься у документах, які подаються до митного оформлення; перевірки товаросупровідних документів щодо наявності достатнього опису товарів, що декларується, їх кількості, ціни за одиницю товару та загальної вартості; ідентифікації цих даних з товарами, що подаються до митного оформлення; перевірки документів, що місять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вивчення маршруту транспортування товарів та перевірки достовірності декларування витрат на транспортування; перевірка документів, що містять відомості про страхування; перевірки включення/не включення складових митної вартості; перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість; вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості; порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; перевірки та аналізу документів, додатково поданих митному органу декларантом або уповноваженою ним особою відповідно до ст.53 МКУ; порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення Інспектор.
При цьому, згідно глави 5 Методичних рекомендацій № 476 спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби та інформація, отримана з мережі Інтернет, можуть використовуватися як джерела інформації під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків.
Системний аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що виявлені митницею розбіжності у поданих до митного оформлення документів правомірно зумовили початок процедури митних консультацій.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
Оцінюючи підстави для прийняття оскаржуваного рішення від 30.01.2026 №UA101020/2026/000009/1, суд установив таке.
Так, суд не погоджується з доводами митного органу про те, що заявлена позивачем митна вартість є недостовірною лише з підстав її нижчого рівня порівняно з митною вартістю аналогічних товарів, митне оформлення яких здійснювалося раніше.
Відповідно до статей 49, 57, 58 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, є метод за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. При цьому інформація, наявна в інформаційних базах митних органів щодо митної вартості інших поставок, не є самостійною підставою для невизнання заявленої декларантом митної вартості та може використовуватися лише як допоміжне джерело під час здійснення контролю. Така інформація не може підміняти документи, що підтверджують ціну конкретної зовнішньоекономічної операції.
Як убачається з матеріалів справи, під час митного оформлення позивачем було подано всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а саме: зовнішньоекономічний контракт із додатками, рахунок-проформу, комерційний інвойс, банківський платіжний документ (SWIFT), пакувальний лист, міжнародну автомобільну накладну (CMR), сертифікати якості та походження товару, договір-заявку на перевезення, рахунок на оплату транспортних послуг та інші документи. Зазначені документи містять відомості щодо сторін зовнішньоекономічного договору, найменування, кількості та вартості товару, умов поставки, а також підтверджують здійснення його оплати відповідно до умов контракту.
Водночас відповідачем не наведено, які саме відомості щодо ціни товару є недостовірними або неповними, які конкретно складові митної вартості залишилися непідтвердженими та з яких причин подані документи не дають можливості встановити їх числове значення. Посилання лише на загальні твердження про непідтвердження фактично сплаченої ціни та відсутність окремих складових митної вартості без наведення відповідних доказів не відповідає вимогам частини третьої статті 53 Митного кодексу України щодо обґрунтованості сумнівів митного органу.
Щодо доводів відповідача про неналежне документальне підтвердження транспортних витрат суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження транспортних витрат було подано договір-заявку на перевезення, рахунок на оплату транспортних послуг та міжнародну автомобільну накладну (CMR), а після отримання повідомлення митного органу додатково надано уточнений рахунок, уточнену договір-заявку, довідку про транспортні витрати та інші документи, які деталізували відомості щодо перевезення спірного товару.
Суд звертає увагу, що ані положення статті 53 Митного кодексу України, ані Правила заповнення декларації митної вартості, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, не встановлюють обов`язкової форми документа, яким мають підтверджуватися транспортні витрати, а також не містять вимоги щодо обов`язкового зазначення у рахунку на оплату транспортних послуг ваги товару, реквізитів міжнародної автомобільної накладної чи повного опису товару.
Натомість подані позивачем документи у своїй сукупності містять відомості про перевізника, маршрут перевезення, транспортний засіб, вартість транспортних послуг та інші дані, які дозволяють ідентифікувати зазначені витрати саме із перевезенням оцінюваного товару. 
Посилання митного органу на те, що в договорі-заявці товар зазначено як «риба глибокого заморожування», тоді як в інших документах наведено його детальнішу характеристику, також не свідчить про наявність розбіжностей, які впливають на правильність визначення митної вартості. Зазначений опис є узагальненим та охоплює товар, який був предметом поставки, а інші реквізити документів, зокрема дата перевезення, маршрут, транспортний засіб, перевізник та посилання на відповідні товаросупровідні документи, узгоджуються між собою. Відповідачем не наведено жодного доказу того, що подані документи стосуються іншої партії товару.
Не заслуговують на увагу й доводи відповідача щодо неналежності поданого висновку про вартість товару та прайс-листа виробника, зважаючи на таке.
Як убачається з матеріалів справи, зазначені документи були подані позивачем додатково на виконання вимог митного органу та не належать до обов`язкового переліку документів, визначеного частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Отже, навіть за наявності у митного органу зауважень до їх змісту такі обставини самі по собі не можуть свідчити про недостовірність митної вартості, підтвердженої основними документами, поданими для митного оформлення.
Більше того, митний орган не навів, яким саме чином недоліки, на його думку, зазначених додаткових документів спростовують відомості, що містяться у зовнішньоекономічному контракті, комерційному інвойсі та банківському платіжному документі про здійснення повної попередньої оплати товару, а також не встановив будь-яких розбіжностей між зазначеними документами.
Щодо доводів митного органу про те, що поставка товару здійснювалася іншою особою, ніж продавець за контрактом, а саме UAB «FRIGOLITA», суд зазначає таке.
Суд вважає зазначені доводи відповідача необґрунтованими та такими, що не можуть бути покладені в основу спірного рішення.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до зовнішньоекономічного Контракту №15/11-UA від 15.11.2022 продавцем товару є UAB «GRANDLUKA». Водночас у міжнародній автомобільній накладній (CMR) від 23.01.2026 відправником товару зазначено UAB «FRIGOLITA». Однак сама по собі зазначена обставина не свідчить про зміну сторони зовнішньоекономічного договору, передачу продавцем своїх договірних зобов`язань третій особі чи виникнення будь-яких розбіжностей, які впливають на правильність визначення митної вартості товару.
Судом встановлено, що умовами Контракту не передбачено заборони на здійснення фактичного відвантаження товару іншою особою за дорученням продавця. Більше того, Додатком №6 від 12.01.2026 до Контракту сторони прямо погодили право продавця визначати відправника товару на власний розсуд із зазначенням відповідної інформації у міжнародній автомобільній накладній.
Подана позивачем CMR від 23.01.2026 містить відмітку про те, що UAB «FRIGOLITA» здійснює відправлення товару за дорученням UAB «GRANDLUKA», що повністю відповідає погодженим сторонами умовам Контракту та не свідчить про заміну продавця або зміну умов поставки товару.
При цьому відповідачем не наведено жодних доказів того, що зазначення UAB «FRIGOLITA» як відправника вплинуло на ціну товару, порядок здійснення розрахунків, складові митної вартості чи інші істотні умови зовнішньоекономічної операції. Також матеріали справи не містять доказів здійснення будь-яких платежів на користь зазначеної особи або її участі як сторони у договірних відносинах купівлі-продажу.
Суд враховує, що відправник товару та продавець є різними за своїм правовим статусом учасниками господарської операції. Відправник забезпечує фактичну передачу товару перевізнику для його доставки покупцю, тоді як продавець є стороною зовнішньоекономічного договору, яка визначає умови продажу товару та отримує оплату за нього. Відтак сама по собі відмінність між продавцем та відправником не може розцінюватися як розбіжність у документах, що впливає на правильність визначення митної вартості.
За таких обставин суд дійшов висновку, що зазначення у транспортних документах UAB «FRIGOLITA» як відправника товару за дорученням UAB «GRANDLUKA» відповідає умовам укладеного сторонами Контракту, не свідчить про недостовірність поданих до митного оформлення документів та не є обставиною, яка відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України могла бути підставою для виникнення обґрунтованих сумнівів у правильності визначення заявленої митної вартості товару.
Так, дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини мають формальний характер, не свідчать про наявність передбачених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості, не підтверджують неможливість її визначення за основним методом та, відповідно, не могли бути належною правовою підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Оцінюючи підстави для прийняття оскаржуваного рішення від 25.02.2026 №UA101000/2026/00012/1, суд установив таке.
Щодо доводів митного органу про неврахування SWIFT-платежу від 13.02.2026 як доказу оплати товару суд зазначає, що підставою для неврахування зазначеного платіжного документа відповідач визначив те, що він містить посилання на інвойс, який, на думку митного органу, стосується іншої партії товару, а відтак не дає можливості ідентифікувати оплату саме оцінюваної поставки.
Разом із тим суд звертає увагу, що відповідно до статей 49, 52, 53 та 58 Митного кодексу України митна вартість визначається виходячи з ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а документами, які підтверджують таку вартість, є, зокрема, банківські платіжні документи.
Як убачається з матеріалів справи, позивач здійснив оплату товару відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту, а сам платіжний документ поданий разом з іншими документами, що супроводжували відповідну зовнішньоекономічну операцію. При цьому митним органом не наведено жодних належних доказів того, що зазначений платіж фактично стосується іншої господарської операції або іншого продавця, ніж той, який є стороною контракту.
Саме лише посилання митного органу на розбіжності в описі товару без встановлення факту здійснення оплати за інший товар чи іншу поставку не може свідчити про недостовірність заявленої митної вартості. Відповідач також не довів, що спірний товар залишився неоплаченим або що оплата здійснювалася на інших умовах, ніж передбачено контрактом.
За таких обставин суд доходить висновку, що наведені відповідачем зауваження мають формальний характер та не спростовують факту здійснення оплати за зовнішньоекономічним контрактом, а тому самі по собі не могли бути підставою для невизнання заявленої митної вартості.
Щодо доводів митного органу про неналежне підтвердження транспортних витрат суд зазначає, що відповідач вказує, що подані документи щодо транспортних витрат не містять достатніх відомостей для їх ідентифікації з оцінюваною партією товару, а калькуляція транспортних витрат містить невідповідності щодо маршруту перевезення та арифметичні розбіжності у загальній вартості перевезення.
Разом із тим суд враховує пояснення позивача про те, що транспортування товару здійснювалося власним транспортним засобом підприємства, який до моменту завантаження спірного товару перебував у м. Рига після виконання попереднього рейсу. Саме з цієї причини маршрут у калькуляції розпочинається з м. Рига, хоча фактичне завантаження товару здійснювалося у м. Шауляй, що підтверджується CMR та додатково наданою попередньою транспортною накладною.
Суд також бере до уваги, що зазначена у калькуляції різниця між загальною сумою транспортних витрат (95 925 грн) та арифметичною сумою окремих складових (95 656 грн), як пояснив позивач, є технічною опискою, тоді як фактичний розрахунок транспортних витрат відповідає сумі складових калькуляції.
При цьому суд зазначає, що для визначення митної вартості відповідно до частини десятої статті 58 Митного кодексу України правове значення мають лише витрати на транспортування товару до пункту ввезення на митну територію України. Позивачем зазначено, що такі витрати до пункту пропуску «Ягодин» становили 56 765 грн, тоді як зауваження митного органу стосуються загальної вартості перевезення, яка сама по собі не впливає на правильність визначення складових митної вартості.
Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що окремі технічні помилки чи описки в документах не можуть бути самостійною підставою для невизнання заявленої митної вартості за умови, якщо із сукупності поданих документів можливо достовірно встановити її складові.
Отже, наведені відповідачем зауваження не свідчать про відсутність документального підтвердження транспортних витрат та не доводять недостовірності відомостей, заявлених декларантом.
Щодо доводів митного органу про неврахування комерційної пропозиції (прайс-листа) суд зазначає, що відповідач вказує, що поданий прайс-лист не містить строку його дії, умов оплати, строків поставки, відомостей про тару та упаковку, у зв`язку із чим не може підтверджувати заявлену митну вартість товару.
Суд не може погодитися із зазначеними доводами.
Прайс-лист виробника чи продавця не належить до переліку обов`язкових документів, визначених частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а може подаватися лише як додатковий документ для підтвердження митної вартості. Відсутність у ньому окремих комерційних умов сама по собі не свідчить про недостовірність ціни, визначеної сторонами у зовнішньоекономічному контракті та підтвердженої інвойсом і платіжними документами.
При цьому митним органом не наведено жодних доказів того, що відомості, зазначені у прайс-листі, суперечать умовам контракту чи іншим документам, поданим до митного оформлення, або що вони впливають на правильність визначення митної вартості.
За таких обставин суд вважає, що зазначені відповідачем недоліки прайс-листа не можуть бути підставою для відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості.
Щодо доводів митного органу про неналежне оформлення перекладу документів суд зазначає, що митний орган посилається на те, що переклад документів не відповідає вимогам пункту 2.5 Порядку виконання митних формальностей, оскільки не містить необхідних засвідчувальних реквізитів.
Однак відповідачем не конкретизовано, які саме відомості внаслідок такого оформлення неможливо було встановити, які обставини залишилися неперевіреними та яким чином зазначений недолік вплинув на можливість визначення митної вартості товару.
Суд зазначає, що формальні недоліки оформлення перекладу документів не можуть бути достатньою підставою для коригування митної вартості, якщо зміст поданих документів дозволяє ідентифікувати товар, сторін зовнішньоекономічної операції, ціну товару та інші істотні умови поставки.
За відсутності доказів того, що недоліки перекладу призвели до неможливості перевірки заявленої митної вартості або викривили зміст документів, наведені відповідачем обставини не можуть вважатися належною підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Щодо доводів митного органу про неврахування декларації країни відправлення суд зазначає таке.
Відповідач посилається на те, що подана декларація країни відправлення не містила відміток митних органів, а інформація щодо неї була відсутня у доступних електронних ресурсах, що, на його думку, не дозволяло перевірити її достовірність.
Суд зазначає, що митна декларація країни відправлення не належить до обов`язкових документів, які відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України повинні подаватися для підтвердження митної вартості товару. Такий документ подається лише за наявності або на вимогу митного органу як додатковий доказ.
Сам по собі факт відсутності відміток іноземного митного органу або неможливість перевірки відповідної декларації через електронні інформаційні ресурси не свідчить про недостовірність інших документів, що підтверджують митну вартість товару, та не спростовує відомостей, які містяться у контракті, інвойсі, транспортних документах, сертифікатах та платіжних документах.
Відповідачем також не наведено жодних доказів того, що відомості, зазначені у декларації країни відправлення, суперечать іншим документам або містять недостовірну інформацію.
За таких обставин суд доходить висновку, що зазначені митним органом обставини не можуть бути достатньою правовою підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості та переходу до резервного методу її визначення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини не свідчать про наявність передбачених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості, не підтверджують неможливість її визначення за основним методом та, відповідно, не могли бути належною правовою підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Досліджуючи аргументи учасників справи щодо виявлених розбіжностей, суд зазначає, що виявлення розбіжностей у наданих до митного оформлення документів має наслідком початок процедури митних консультацій, утім, якщо внаслідок ретельної перевірки числових значень складових митної вартості перевірки митним органом не буде виявлено недоліків стосовно визначення митної вартості товарів за ціною контракту, рішення про коригування митної вартості не приймається.
Існування у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти необхідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз положень ч. 3 ст. 53, частин першої, другої та п`ятої ст. 54, ст.58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
В означеному контексті суд враховує правову позицію Верховного Суду України від 21 березня 2023 року по справі №815/5817/17: митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості і може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Зазначені митницею розбіжності та недоліки документів на підтвердження митної вартості товару у своїй сукупності не можуть свідчити про неможливість застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, внаслідок помилкового тлумачення відповідачем норм митного законодавства та неуважного вивчення документів, зокрема, щодо зазначення умов оплати товару, умов його поставки, деталей заповнення обов`язкових документів в частині зазначення номеру контейнера, тощо, що призвело до надмірного формалізму та прийняття необґрунтованих рішень.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що митницею протиправно та безпідставно прийнято спірні рішення про коригування митної вартості.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України з урахуванням ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір".
Щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що в позовній заяві позивач зазначив, що він планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. 
Разом із тим, позивачем зазначено, що докази витрат на правничу допомогу будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.
На даний час відповідні документи до суду не надходили.
Отже, наразі суд не вирішує питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор" (вул. Різдвяна, буд. 29-А, к. 901, м. Харків, 61052, код ЄДРПОУ 32674729) до Житомирської митниці (вул. Перемоги, буд. 25, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 44005610) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 30.01.2026 № UA101020/2026/000009/1, прийняте Житомирською митницею.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 25.02.2026 № UA101000/2026/000012/1, прийняте Житомирською митницею.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці (вул. Перемоги, буд. 25, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 44005610) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор" (вул. Різдвяна, буд. 29-А, к. 901, м. Харків, 61052, код ЄДРПОУ 32674729) судовий збір у сумі 2 662,40 (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення у повному обсязі виготовлено 06 липня 2026 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ