ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/6872/25
11 червня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, Тернопільського міського голови, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, в якому просить:
визнати протиправними і скасувати розпорядження міського голови від 25 вересня 2025 року №369-К "Про звільнення" та розпорядження міського голови від 07 жовтня 2025 року №389-К "Про внесення змін до розпорядження міського голови" про звільнення ОСОБА_1 ;
поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог Управління соціальної політики Тернопільської міської ради;
зобов`язати Управління соціальної політики Тернопільської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 жовтня 2025 року по дату ухвалення судом рішення про поновлення на роботі.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 01 лютого 1997 року була прийнята на роботу в Управління соціального захисту населення на посаду інспектора по призначенню пенсій. 
Згодом організація неодноразово реорганізовувалась, змінювала назву, у зв`язку з чим позивачка була переведена у новоутворену установу та продовжувала виконувати роботу спеціаліста по призначенню соціальних допомог на умовах безстрокового договору. 
07 жовтня 2025 року розпорядженням міського голови № 389-К позивачку звільнено з посади інспектора відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог управління соціальної політики Тернопільської міської ради у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. 
Із звільненням з роботи позивач не погоджується, вважає розпорядження протиправним та вказує, що із даного розпорядження не вбачається, які саме зміни впроваджуються безпосередньо в Управлінні соціальної політики, які б зумовили скорочення посад та зміни у штатному розписі.
Зазначає, що її не ознайомлено з усіма наявними вакантними посадами та порушено пріоритетне право на залишення на посаді.
Також позивач вказує на наявність факту удаваного (фіктивного) скорочення.
Ухвалою судді від 24.12.2025, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику)учасників справи.
Ухвалою також, залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільську міську раду.
08.01.2026 до суду від Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що про скорочення посади і її наступне вивільнення позивачку було повідомлено у відповідності до вимог ч.1 ст. 40 КЗпП України, про що вона розписалась власноручно. 
Зазначає, що письмовим повідомленням начальника управління соціальної політики від 27.08.2025 року №470/13.1 ОСОБА_1 повідомлено про те, що станом на 27 серпня 2025 року в управлінні відсутня вільна посада інспектора або ж інша посада, тобто рівнозначна посада тій, яку займала позивачка перед скороченням. Одночасно їй було запропоновано посаду соціального робітника в Тернопільському міському територіальному центрі соціального обслуговування населення (надання соціальних послуг). 
Вказує, що позивачка особисто написала відмову від запропонованої посади на вищезазначеному повідомленні.
Стосовно посилань позивачки про пріоритетне залишення на посаді, то представник відповідача зазначає, що ідентичних (тотожних, однакових) посад, які б відповідали займаній І.Дацишин посаді, в управлінні соціальної політики не було. 
Вказує, що позивачка перед звільненням займала посаду інспектора відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог управління соціальної політики, тобто була працівником ОМС, який не є посадовою особою чи службовцем, що виконує організаційно-розпорядчі функції. 
Тобто, посада інспектора відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог у відповідності до вимог ст.10, 11, 14, 15 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" не є посадою органу місцевого самоврядування (виконавчого органу), а є посадою апарату органу місцевого самоврядування (виконавчого органу). 
Зазначає, що позивачка не могла виконувати функції заступника начальника управління соціальної політики з загальних питань чи заступника начальника відділу інформаційно-матеріального забезпечення управління соціальної політики, оскільки її кваліфікація та освіта не відповідали даним вакантним посадам.
09.01.2026 до суду від представника третьої особи надійшли пояснення, в яких зазначено, що згідно положення, актуальне на момент розгляду справи, Управління соціальної політики Тернопільської міської ради є виконавчим органом Тернопільської міської ради. Управління підконтрольне і підзвітне міській раді, підпорядковане її виконавчому комітету і міському голові. Штатний розпис, структура, гранична чисельність, фонд оплати праці працівників Управління затверджується міським головою. У даному випадку, Тернопільська міська рада має дискреційне повноваження визначати чисельність працівників і штатний розпис, тому вправі здійснити скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.
Представник вказує, що 25 травня 2015 року розпорядженням міського голови №193-к, ОСОБА_1 , провідного спеціаліста відділу з прийняття рішень щодо надання соціальних допомог управління соціальної політики переведено (згідно заяви позивачки від 22.05.2015 року) на посаду інспектора відділу з прийому громадян управління соціальної політики з 25 травня 2015. З цього моменту позивачка втратила статус посадової особи органу місцевого самоврядування.
Зазначає, що підтвердженням цього є те, що ОСОБА_1 подавала декларації про доходи та майновий стан до 2016 року. Зокрема, позивачка втратила право на тривалішу відпустку та додаткову відпустку за вислугу років відповідно до ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", умови оплати праці позивачки (її структура, надбавки, оклади) не регулювалися постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268.
04 квітня 2025 року розпорядженням міського голови Тернопільської міської ради №122-К ОСОБА_1 , інспектора відділу з прийому громадян управління соціальної політики, переведено (згідно заяви позивачки від 02.04.2025) на посаду інспектора відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог управління соціальної політики з 07 квітня 2025.
Вказує, що про скорочення посади і наступне вивільнення позивачку було повідомлено у відповідності до вимог ч.1 ст. 40 КЗпП України. 
Письмовим повідомленням начальника управління соціальної політики від 27.08.2025 №470/13.1 ОСОБА_1 повідомлено про те, що станом на 27 серпня 2025 року в управлінні відсутня вільна посада інспектора або ж інша рівнозначна посада. Одночасно їй було запропоновано посаду соціального робітника в Тернопільському міському територіальному центрі соціального обслуговування населення (надання соціальних послуг). 
Проте, позивачка особисто написала відмову від запропонованої посади на вищезазначеному повідомленні. 
Зазначає, що впродовж періоду з дня ознайомлення позивачки про вивільнення до дня її звільнення, рівнозначних вакантних посад, які б відповідали займаній ОСОБА_2 посаді, її спеціальності чи кваліфікації в управлінні соціальної політики не було.
13.01.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що 25.05.2015 розпорядженням міського голови № 193-к позивач була переведена на посаду інспектора відділу з прийому громадян управління соціальної політики. 
В подальшому, 07.04.2025, розпорядженням міського голови позивачку переведено на посаду інспектора відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог управління соціальної політики. 
Вказує, що через три місяці, розпорядженням міського голови № 263-к від 14.07.2025 посаду, на яку переведено позивача, скорочено, водночас, у відзиві відповідач не наводить аргументів, які зумовили скорочення цієї посади. 
Таким чином, на переконання позивачки, зазначені обставини щодо переміщення позивача на заздалегідь скорочувану посаду містить ознаки удаваного (фіктивного) скорочення.
Зазначає, що пропозиція посади соціального робітника в Тернопільському міському територіальному центрі соціального обслуговування населення була запропонована формально, оскільки відповідач, володіючи інформацією щодо стану здоров`я позивачки, завідомо знав про відмову позивачки від такої посади.
Ухвалою суду від 20.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 від 14.01.2026 про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням сторін.
Ухвалою судді від 20.04.2026 залучено до участі у справі, в якості другого відповідача Тернопільського міського голову.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив наступні обставини.
Згідно розпорядження міського голови від 01.10.1997 №71-К ОСОБА_1 була прийнята на посаду інспектора з призначення пенсій відділу з призначення пенсій та допомог управління соціального захисту населення.
25 травня 2015 року розпорядженням міського голови №193-к, ОСОБА_1 , провідного спеціаліста відділу з прийняття рішень щодо надання соціальних допомог управління соціальної політики переведено (згідно заяви позивачки від 22.05.2015) на посаду інспектора відділу з прийому громадян управління соціальної політики.
04 квітня 2025 року розпорядженням міського голови Тернопільської міської ради №122-К ОСОБА_1 , інспектора відділу з прийому громадян управління соціальної політики, переведено (згідно заяви позивачки від 02.04.2025) на посаду інспектора відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог управління соціальної політики з 07 квітня 2025.
У відповідності до розпорядження міського голови від 14.07.2025 №263-К, в управлінні соціальної політики скорочено посади, в тому числі і інспектора відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог.
Листом начальника управління від 27.08.2025 №470/13.1 повідомлено позивачку, що станом на 27.08.2025 в управлінні соціальної політики Тернопільської міської ради відсутня вільна посада інспектора.
Одночасно запропоновано позивачці посаду соціального робітника в Тернопільському міському територіальному центрі соціального обслуговування населення (надання соціальних послуг).
Повідомлено, що у разі відмови від запропонованої посади, позивачку буде скорочено у терміни згідно попередження про скорочення.
Зазначено, що скорочення обумовлено неможливістю переведення на іншу посаду (окрім запропонованої).
Згідно напису на вказаному повідомленні, позивач 27.08.2025 з останнім ознайомлена, від запропонованої посади відмовляється у зв`язку із наявністю вищої освіти та інвалідності ІІ групи.
У відповідності до розпорядження міського голови від 25.09.2025 №369-К, ОСОБА_1 , інспектора відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог управління соціальної політики, 30.09.2025 звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників.
Враховуючи листки непрацездатності №18748463-2034808839-1, №18748463-2034931645-1, №18748463-2035150835-1, розпорядженням міського голови від 07.10.2025 №389-К, внесено зміни до розпорядження міського голови від 25.09.2025 №369-к та пункт перший викладено в новій редакції:
звільнити ОСОБА_1 , інспектора відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог управління соціальної політики, 07.10.2025 у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників.
Не погоджуючись із вказаними розпорядженнями, вважаючи їх протиправними, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із наступного.
За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.
Пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, зокрема змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною другою статті 40 КЗпП України унормовано, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Як встановлено судом, 04 квітня 2025 року розпорядженням міського голови Тернопільської міської ради №122-К ОСОБА_3 , згідно заяви від 02.04.2025 переведено на посаду інспектора відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог управління соціальної політики з 07 квітня 2025 року.
У відповідності до вимог ст.10, 11, 14, 15 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" посада інспектора відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог не є посадою органу місцевого самоврядування (виконавчого органу), а є посадою апарату органу місцевого самоврядування (виконавчого органу).
Так, Кабінетом Міністрів України в червні 2025 року прийнято ряд постанов, зокрема: від 11 червня 2025 року №695 "Деякі питання надання окремих видів соціальних допомог Пенсійним фондом України", від 23 червня 2025 року №766 "Про реалізацію експериментального проекту щодо централізації механізму виплати деяких соціальних допомог" та від 25 червня 2025 року №765 "Деякі питання призначення та виплати державних соціальних допомог, соціальних стипендій органами Пенсійного фонду України", якими передбачено передачу функції з призначення та виплати різного виду державних соціальних допомог, соціальних стипендій з 01 липня 2025 року Пенсійному фонду України.
Тобто, функції які раніше виконувалися працівниками відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог управління соціальної політки передано Пенсійному фонду України та його територіальним управлінням.
Окрім того, згідно листа начальника управління соціальної політики від 10.07.2025 №426/13, останній з посиланням на вищевказані постанови, просив міського голову скоротити штатну чисельність працівників відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог управління соціальної політики, а саме:
начальник відділу 1 шт. од.;
заступник начальника відділу 1 шт. од.;
головний спеціаліст 8 шт. од.;
провідний спеціаліст 6 шт. од.;
інспектор 1 шт. од.
Тому на підставі наведеного, розпорядженням міського голови від 14.07.2025 №263-К "Про скорочення посад та внесення змін до штатного розпису управління соціальної політики" в управлінні соціальної політки скорочено всі посади відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог, зокрема і посаду інспектора відділу з питань призначення і виплати соціальних допомог в кількості 1 шт. од., яку займала позивачка.
Як слідує із матеріалів справи, про скорочення посади позивачку повідомлено письмовим повідомленням начальника управління соціальної політики від 27.08.2025 №470/13.1 ОСОБА_1 . 
Окрім того повідомлено про те, що станом на 27 серпня 2025 року в управлінні відсутня вільна посада інспектора або ж інша посада рівнозначна посада тій, яку вона займала та одночасно запропоновано посаду соціального робітника в Тернопільському міському територіальному центрі соціального обслуговування населення (надання соціальних послуг). Позивачка особисто написала відмову від запропонованої посади на робітника вищезазначеному повідомленні.
Також у повідомленні було зазначено, про скорочення, у разі відмови від запропонованої посади у зв`язку із неможливістю переведення на іншу посаду окрім запропонованої.
З даним повідомленням позивач ознайомилась 27.08. 2025 та від запропонованої посади відмовилася, що підтверджується відповідним написом та підписом.
З урахуванням того, що впродовж періоду з дня ознайомлення позивачки про вивільнення до дня її звільнення, рівнозначних вакантних посад, які б відповідали займаній нею посаді, в управлінні соціальної політики не було та особистої відмови від запропонованої посади, суд не вбачає протиправності у оскаржуваних розпорядження міського голови від 25 вересня 2025 року №369-К "Про звільнення" та розпорядження міського голови від 07 жовтня 2025 року №389-К "Про внесення змін до розпорядження міського голови" про звільнення ОСОБА_1 , оскільки останні прийняті у відповідності до частини другої статті 40 КЗпП України.
Щодо покликань позивачки про пріоритетне залишення на посаді слід зазначити наступне.
Статтею 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. 
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:
1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;
2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;
3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;
4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;
5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;
6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;
7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;
8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;
9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.
10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат;
11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
Тобто, застосування положень статті 42 КЗпП України можливе виключно серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні) посади. 
Проте, як вже зазначалося вище, ідентичних (тотожних) посад, які б відповідали займаній позивачкою посаді, впродовж періоду з дня ознайомлення нею про вивільнення до дня її звільнення, в управлінні соціальної політики не було.
Окрім того, суд зазначає, що Управління соціальної політики Тернопільської міської ради є виконавчим органом Тернопільської міської ради. Управління підконтрольне і підзвітне міській раді, підпорядковане ї виконавчому комітету і міському голові. Працівники Управління призначаються та звільняються з посади міським головою відповідно до чинного законодавства. Штатний розпис, структура, гранична чисельність, фонд оплати праці працівників Управління затверджується міським головою.
Тому, прийняття рішення про скорочення чисельності або штату працівників виконавчого органу ради є виключною компетенцією засновника і є складовою права на управління діяльністю та оптимізацію роботи органу.
При цьому, рішення про скорочення чисельності або штату працівників Управління соціальної політики не є предметом позову у даній справі, а доказів його оскарження та скасування позивачем не надано. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У даному випадку, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірності своїх дій, а тому перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить переконання, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.
З огляду на відмову у задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, відсутні.
Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 11 червня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); 
відповідачі:
- Управління соціальної політики Тернопільської міської ради (місцезнаходження/місце проживання: вул. Лисенка, 8, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46002, код ЄДРПОУ 03195636); 
- Тернопільський міський голова (місцезнаходження/місце проживання: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46021, ); 
третя особа:
- Тернопільська міська рада (місцезнаходження/місце проживання: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, код ЄДРПОУ 34334305) .
Головуючий суддя Баб`юк П.М.