Справа № 344/2870/26 
Провадження № 2/344/3457/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Польської М.В.
секретаря судового засідання Соляник Т.І.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат,- 
В С Т А Н О В И В: 
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у лютому 2026 року звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 26.03.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір №1518807 про надання споживчого кредиту, який підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу фінансовий кредит в сумі 2 500 грн. строком на 360 календарних днів, стандартна процентна ставка 2,50% в день, знижена процентна ставка 0,010%, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. На підставі договору факторингу від 24.12.2024 року № 24122024 право вимоги за вказаним Кредитним договором перейшло до позивача. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав, кредит не повернув, проценти за користування ним не сплатив, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 24 437,41 грн. боргу. Просить позов задовольнити, стягнути витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір.
Ухвалою суду від 16.02.2026 року відкрито провадження та витребувано докази.
25.03.2026 року заперечуючи проти позову відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що з позовними вимогами погоджується частково, а саме в межах простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 2499,99 грн. Також погоджується з нарахуванням відсотків за користування кредитом в розмірі, що не перевищує 50 % від тіла кредиту, тобто в межах 1249, 99 грн., оскільки згідно умов договору сума кредиту становить 2499,99 грн.. Заперечує проти стягнення відсотків за користування кредитними коштами в сумі 15 249,92 грн., так як такі нарахування є таким, що не підлягають задоволенню, є неспівмірною згідно із нормами законодавства у сфері кредитування, моєму скрутному матеріальному становищу та загальному суспільно-політичному стану у країні пов`язаному із введення у дію воєнного стану. 
31.03.2026 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якому вказав, що з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач не погоджується вважає їх такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства. Зазначив, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, відповідачем визнаються частково.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, та позов задовольнити повністю.
Відповідач в судові засідання не з`являвся, однак скористався правом подачі відзиву, в прохальній частині якого просив розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 26.03.2024 року між ТОВ «ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір № 1518807 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», відповідно до умов якого позичальник отримав у позику 2 500 грн. строком на 360 календарних днів (дата повернення 21.03.2025 року) стандартна процентна ставка 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту; знижена процентна ставка 0,010% в день.
Відповідно до п. 1.2. на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Також судом встановлено, що 26.03.2024 року відповідачем було підписано електронним цифровим підписом паспорт таблицю загальної вартості кредиту як додаток до договору.
З розрахунку заборгованості, що наданий первісним кредитором, за договором № 1518807 від 26.03.2024 року вбачається, що загальна заборгованість відповідача 18 999,91 грн., з яких: тіло кредиту – 2 500 грн., проценти нарахованих кредитором за користування кредиту 15 249,92 грн. (за період з 26.03.2024 року по 20.03.2025 року), заборгованість по штрафам/пені 1 250 грн.
Згідно інформація АТ КБ «ПриватБанк», яка надана на вимогу суду, слідує, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку, на яку було зарахування коштів на суму 2 500 грн. 26.03.2024 року.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України, передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Пунктами 5-7 статті 3Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Зокрема, передбачено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.
Частинами 1-3 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Статтями 525,526 ЦК України, визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем доведено укладення між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 договору №1518807 про надання споживчого кредиту від 26.03.2024 року.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
24.12.2024 між ТОВ «Слон кредит» і позивачем укладено договір факторингу № 24122024, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором.
Договір факторингу набув чинності з моменту його підписання.
Згідно копії реєстру боржників від 24.12.2024 року до Договору факторингу № 24122024 від 24.12.2025 року, серед боржників, право вимоги до яких перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», вказаний і відповідач на суму боргу 18 999,91 грн.
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Так, позивачем належними та допустимими доказами доведено факт переходу до нього прав вимоги за спірним кредитним договором, у зв`язку з чим він є належним кредитором у відповідних правовідносинах.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне.
Перерахування ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 2 500 грн. на підставі договору №1518807 про надання споживчого кредиту від 26.03.2024 року, підтверджується п. п. 2.1 вищевказаного договору, довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» та випискою АТ КБ «ПриватБанк» про рух грошових коштів за картою № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 ..
Враховуючи, що позивачем доведено факт, укладення між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 договору №1518807 про надання споживчого кредиту від 26.03.2024 року, видачі йому кредитних коштів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором на позивачем, суд зазначає наступне.
Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий первісним кредитором, вбачається, що у період з 26.03.2024 року по 20.03.2025 року, утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії договору у сумі 18 999,91 грн.
Так, відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та ОСОБА_1 ,, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 25.12.2024 року (з часу отримання права вимоги) по 20.03.2025 року (завершення строку дії договору) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою (2,5%), у сумі 5 437,50 грн.
Разом з тим, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі Закон № 3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно з п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Враховуючи вищевикладене , згідно з вказаним Законом, максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати: протягом перших 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року - 2,5 %; протягом наступних 120 днів, тобто з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року - 1,5 %; починаючи з 21 серпня 2024 року, - 1%.
З умов вказаного вище Закону, суд доходить такого висновку: з 26.03.2024 року по 20.03.2025 року розмір процентів має розраховуватись за 1%, що підлягає стягненню з відповідача, тобто 2 500*1%*360=9 000 грн., а не в розмірі наведеному позивачем.
Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками за користування кредитом (за період з 26.03.2024 року по 20.03.2025 року) у розмірі 9 000 грн.
Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій в сумі 1 250 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст.ст.549, 551 ЦК України, за якими неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У зв`язку з оголошенням воєнного стану на території України та погіршенням економічного становища України, значна кількість позичальників не взмозі платити по кредитних зобов`язаннях. У зв`язку з цим Верховною Радою України було ухвалено Закон України № 2120-IXП «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».
Відповідно до п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом, неодноразово воєнний стан на території України продовжувався у встановленому законом порядку, і є чинним на даний час.
Беручи до уваги наведене, в умовах воєнного стану позичальник (боржник) за кредитним договором не несе відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, з нього не може бути стягнуто нараховану неустойку за укладеним договором, тобто у період воєнного стану.
Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача неустойки - не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є безпідставними, а тому в частині задоволення позову про стягнення штрафних санкцій в сумі 1 250 грн. слід відмовити.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх часткове задоволення та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №1518807 про надання споживчого кредиту від 26.03.2024 року в сумі 11 499,99 грн., з яких: 2 499,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9 000 грн. заборгованість за відсотками (за період з 26.03.2024 року по 20.03.2025 року).
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 252,65 грн. від суми задоволених позовних вимог (47,05%).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Встановлено, що до матеріалів справи стороною позивача долучено: договір №10/12-2024 від 10.12.2024 року укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» та Адвокатом Столітній Михайлом Миколайовичем, заявка №14773 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 р. на суму 10 000 грн., акт №14773 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг)в якому зазначено перелік послуг, що входять до складу правової (правничої) допомоги.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Такі ж висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 січня 2026 у справі № 681/947/24, постанові Верховного Суду 16 березня 2026 року у справі № 522/7662/23.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Водночас, суд вважає, що така вартість правової допомоги є неспівмірною, зокрема витрачено адвокатом за звітом на дану позовну заяву зі збором документів 12 годин є значно завищеною в часі, оскільки адвокат достеменно володіючи знаннями права та оформлюючи позовні заяви про стягнення заборгованості за кредитними договорами (однотипність справ) міг використати значно менше часу, а тому суд, враховуючи те що позовні вимоги задоволено частково (47,05%), так і співмірність з витраченим часом, приходить до переконання про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 3 000 грн.
На підставі наведеного та керуючись 526, 610, 611, 625, 626, 1048,1049 ЦК України, ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд - 
В И Р І Ш И В :
Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором №1518807 про надання споживчого кредиту від 26 березня 2024 року у розмірі 11 499,99 грн. (одинадцять тисяч чотириста дев?яносто дев?ять гривень 99 копійок), з яких: 2 499,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9 000 грн. заборгованість за відсотками (за період з 26.03.2024 року по 20.03.2025 року).
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 1 252,65 грн. (одна тисяча двісті п?ятдесят дві гривні 65 копійок) судового збору та 3 000 грн. (три тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 01 червня 2026 року.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА