РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
01 липня 2026 р.  Справа № 120/13141/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 
до: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) 
про: визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач) про: 
- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у здійсненні виплати позивачеві грошового забезпечення його батька - ОСОБА_2 - який вважається зниклим безвісти з 20.01.2023, що оформлена у вигляді листа від 21.08.2025 №47/4611;
- зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачеві грошове забезпечення, в тому числі додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, а також виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2024 рік, які належать до виплати ОСОБА_2 , зниклому безвісти 20.01.2023, а саме за минулий період: з 20.01.2023 по січень 2025 року включно.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 11.08.2025 звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату грошового забезпечення, додаткової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, що належали до виплати його батькові — солдату ОСОБА_2 , зниклому безвісти 20.01.2023, за період з 20.01.2023 по січень 2025 року включно. За результатами розгляду заяви позивача відповідач листом від 21.08.2025 № 47/4611 відмовив у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення, мотивуючи це відсутністю правових підстав у зв`язку з набранням чинності з 01.02.2025 змінами до законодавства. Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 23.09.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
06.10.2025 за вх.№13141/25 до суду надійшло клопотання про заміну відповідача - військової частини НОМЕР_2 - його правонаступником - військовою частиною НОМЕР_1 . Клопотання мотивовано тим, що 26.09.2025, на виконання директиви командира військової частини НОМЕР_3 від 21.06.2025 № Д-38/ДСК, військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 переформовано у військову частину НОМЕР_1 , з анулюванням умовного найменування військової частини « НОМЕР_2 » та ідентифікаційного коду « НОМЕР_4 ».
30.10.2025 за вх.№68574/26 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач вказує, що відповідно до п. 3 розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець. Відповідач зазначає, що позивач вперше звернувся до військової частини НОМЕР_2 із заявою від 11.08.2025, на яку листом від 21.08.2025 № 47/4611 йому було відмовлено, оскільки станом на момент прийняття рішення набрала чинності постанова КМУ від 15.04.2025 № 449, якою до Постанови № 884 внесені зміни, що застосовуються з 01.02.2025. Згідно з цими змінами (новою редакцією п. 6 Порядку № 884) повнолітні діти, які проживають разом із зниклим безвісти військовослужбовцем, втратили право на отримання його грошового забезпечення. З огляду на закріплений у ст. 58 Конституції України принцип права, за яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, до події та факту застосовується той акт, під час дії якого вони мали місце. Таким чином, позивач, звернувшись із заявою вже після скасування норми законодавства, яка передбачала таку виплату, не має підстав для отримання грошового забезпечення зниклого безвісти батька після скасування зазначеної норми. Також відповідач наголошує, що в період з 01.01.2023 по січень 2025 року виплата грошового забезпечення виплачувалась матері військовослужбовця, оскільки на момент прийняття рішення до військової частини не надходило інших заяв, в тому чисті від позивача, а позивач не мав права на виплату, оскільки не проживав із батьком. У зв`язку з викладеним відповідач вважає, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
31.10.2025 за вх.№69023/25 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Так, позивач вказує, що твердження представника військової частини НОМЕР_2 про його перше звернення з питання виплати грошового забезпечення 11.08.2025 не відповідає дійсності. Позивач наголошує, що вперше звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із відповідною заявою та необхідними документами ще 17.10.202. На вказане звернення військова частина надала відповідь від 28.12.2023 № 596, якою відмовила у здійсненні виплати виключно з підстав відсутності документа, що підтверджує спільне місце проживання з батьком, ОСОБА_2 , на момент його зникнення безвісти 20.01.2023. Також позивач звертає увагу на те, що у відзиві зазначається, що в період з 01.01.2023 по січень 2025 року грошове забезпечення виплачувалось матері військовослужбовця — ОСОБА_3 . Водночас, у листі самої Військової частини НОМЕР_2 від 03.09.2025, надісланому ОСОБА_3 у відповідь на її заяву від 29.04.2025 щодо ненарахування їй грошового забезпечення з 20.01.2023, відповідач повідомив, що виплата не могла бути їй здійснена. Причиною відмови вказано наявність у військовослужбовця сина (позивача), що підтверджується актовим записом про народження № 19 від 15.02.1995 , а за тогочасним законодавством батьки мали право на виплату рівними частками лише у разі, якщо військовослужбовець не перебував у шлюбі та не мав дітей. Крім того, у цьому ж листі відповідач зазначив, що нарахування матері розпочалося лише з лютого 2025 року в розмірі 50% відповідно до вже нових змін, внесених Законом № 3995-ІХ.
Ухвалою суду від 18.02.2026 в адміністративній справі №120/13141/25 допущено процесуальне правонаступництво та замінено первинного відповідача - військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), на його процесуального правонаступника - військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).
Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
Позивач є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 15.02.1995.
ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та 20.01.2023, захищаючи Батьківщину, зник безвісти поблизу м. Бахмута Донецької області.
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 11.02.2025 справі №930/1399/24, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 24.04.2025, встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 із сином ОСОБА_1 .
11.08.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 за період з 20.01.2023 по січень 2025 року включно. 
За результатами розгляду заяви, відповідач листом від 21.08.2025 відмовив у виплаті позивачеві грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 , оскільки 01.02.2025 набрали чинності зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, якими визначені підстави, черговість, відсоткове співвідношення та перелік необхідних документів на підставі, яких призначаються виплати. Відповідач вказав, що є особи першої черги, зокрема, мама зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 , а також враховуючи те, що ОСОБА_1 повнолітній і не надав документи, які підтверджують призначення військовослужбовця опікуном чи піклувальником ОСОБА_1 , у військової частини НОМЕР_2 , відповідно до вимог Порядку № 884, не має правових підстав для нарахування останньому грошового забезпечення.
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується такими мотивами.
Ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст. 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
За змістом ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Ч. 2-4 ст. 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 ст. 9 Закону №2011-XII (в редакції, чинній станом на 20.01.2023 – дату зникнення безвісти ОСОБА_2 ) було встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. 
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Аналіз процитований норми дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мали дружина (чоловік) військовослужбовця. В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.
Разом з тим, у зв`язку зі змінами, внесеними Законом № 3995-IX, з 20.01.2025 набрала чинності нова редакція пункту 6 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, яку введено в дію з 01.02.2025, та відповідно до якої військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Отже, з 01.02.2025 правовий режим виплати грошового забезпечення зазнав суттєвих змін. Зокрема, повнолітні діти включені законодавцем до другої черги одержувачів і їхнє право на отримання частки грошового забезпечення безвісти зниклого батька (матері) виникає лише за сукупності двох умов: (1) відсутність осіб першої черги (дружини, законних представників неповнолітніх дітей, дітей з інвалідністю з дитинства, батьків військовослужбовця); (2) наявність у військовослужбовця статусу законного представника (опікуна, піклувальника) такої повнолітньої дитини.
З цього приводу суд зазначає, що спірні правовідносини у цій справі виникли 20.01.2023 - з моменту зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 - та продовжуються щомісяця, оскільки виплата грошового забезпечення безвісти зниклому військовослужбовцю та членам його сім`ї має періодичний (місячний) характер. 
Спірні правовідносини охоплюють як період до 01.02.2025 (коли діяла попередня редакція п. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII), так і період з 01.02.2025 (коли набрала чинності нова редакція цієї норми).
Загальним принципом дії закону у часі є те, що закон не має зворотної дії, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи (стаття 58 Конституції України). За загальним правилом до правовідносин застосовується закон, чинний на момент їх виникнення (вчинення відповідного юридичного факту, набуття права або виникнення обов`язку).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 сформулювала правову позицію щодо триваючих правовідносин: якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії однієї редакції норми та продовжуються в період дії іншої її редакції, правове регулювання здійснюється шляхом застосування до різних періодів відповідних редакцій норми, що були чинними у конкретний період. Цей підхід забезпечує дотримання принципу правової визначеності і неприпустимості ретроактивного застосування невигідної для особи норми до прав, набутих у попередній період.
Аналогічний підхід застосовується Верховним Судом і у справах щодо інших триваючих правовідносин, у яких зміна правового регулювання здійснюється протягом одного юридично значущого періоду (зокрема постанова Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 360/380/23, постанова Верховного Суду від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22).
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи з вищевказаних підходів, у цій справі правове регулювання спірних правовідносин здійснюється так: до правовідносин, що виникли в період з 20.01.2023 по 31.01.2025 (включно), застосовується п. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 08.10.2024 № 3995-IX; до правовідносин, що мають місце з 01.02.2025, застосовується п. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII у новій редакції, чинній з 01.02.2025.
07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.
Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим 
Грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 затверджено "Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" (далі - Порядок № 884, в редакції, чинній на дату повторного звернення відповідача із заявою від 11.087.2025).
П. 2 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Відповідно до п. 3 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються:
копія паспорта громадянина України або копія тимчасового посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - копія паспортного документа іноземця або копія документа, що посвідчує особу без громадянства, копія посвідки на постійне/тимчасове проживання, копія посвідчення біженця або копія іншого документа, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України);
копія документа, що засвідчує реєстрацію заявника у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків із зазначеного Реєстру, внесені до паспорта громадянина України (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);
копія свідоцтва про шлюб або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу - для виплати грошового забезпечення дружині (чоловікові);
копія свідоцтва про народження дитини або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження - для виплати грошового забезпечення законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей військовослужбовців;
копія документа, що підтверджує:
- призначення особи опікуном, піклувальником малолітньої (неповнолітньої) дитини військовослужбовця, усиновлення такої дитини, - для виплати грошового забезпечення законним представникам на малолітніх (неповнолітніх) дітей військовослужбовців або дітей військовослужбовців з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку);
- призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення, - для виплати грошового забезпечення повнолітнім дітям військовослужбовців, їх рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці;
- встановлення інвалідності, - для виплати грошового забезпечення дітям військовослужбовців з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам;
копія свідоцтва про народження військовослужбовців або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження - для виплати грошового забезпечення батькам військовослужбовців;
копія рішення суду про поновлення батьківських прав - для виплати грошового забезпечення батькам військовослужбовців, які були позбавлені батьківських прав стосовно військовослужбовців;
копія свідоцтва про смерть особи, яка має право на отримання грошового забезпечення (за наявності), - для перерахунку частки виплати грошового забезпечення;
інформація про назву банку та номер поточного банківського рахунка (у форматі IBAN) - для зарахування грошового забезпечення визначеній особі.
Заява про виплату та додані до неї документи подаються у паперовій формі особисто чи на поштову адресу або в електронній формі (за технічної можливості) на адресу електронної пошти чи засобами інформаційно-комунікаційних систем.
За змістом п. 5 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:
подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;
з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
У відповідності до п. 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.
Міноборони, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.
Аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку, що підставою для реалізації права на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, який визнаний безвісно відсутнім або зниклим безвісти за особливих обставин, є звернення членів його сім`ї із заявою встановленого зразка та відповідними документами. Законодавством встановлено чітку черговість та умови розподілу таких виплат: першочергове право належить дружині (чоловіку) військовослужбовця. У разі відсутності дружини (чоловіка), право на виплату переходить до повнолітніх дітей, які проживають разом із нею (ним), а також до законних представників (опікунів, піклувальників) чи усиновлювачів неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства — незалежно від їх віку) та осіб, які перебувають на утриманні військовослужбовця. У разі відсутності дружини (чоловіка) та дітей, виплата здійснюється батькам військовослужбовця рівними частками. При цьому, згідно з нормами, що набрали чинності з 01.02.2025, за відсутності особистого розпорядження військовослужбовця, виплата здійснюється визначеним категоріям осіб (дружині/чоловіку, законним представникам дітей та батькам) рівними частками, що в сукупності не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення після законодавчих відрахувань. Командир військової частини зобов`язаний розглянути поданий пакет документів протягом 15 днів та прийняти вмотивоване рішення про виплату або відмову, яка може бути оскаржена в судовому порядку.
Як встановлено судом, на день зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 (20.01.2023) діяла редакція п. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII, яка передбачала виплату грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей, а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 11.02.2025 справі №930/1399/24, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 24.04.2025, встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 із сином ОСОБА_1 .
При цьому, суд наголошує, що у вказаному рішенні Немирівським районним судом Вінницької області встановлено, що у 2023 році позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 із заявою про виплату йому грошового забезпечення зниклого безвісти батька.
Однак листом військової частини НОМЕР_2 від 28.12.2023 №596 позивачеві відмовлено у такій виплаті у зв`язку з відсутністю підтверджуючого документа про спільне проживання на момент зникнення безвісти ОСОБА_2 .
Згідно з ч. 4 с. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, судовим рішенням у справі №930/1399/24 підтверджено, що позивач станом на 20.01.2023 повністю відповідав критеріям отримувача виплат, визначеним п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній до 01.02.2025), яка відносила повнолітніх дітей, що проживали разом із військовослужбовцем, до першочергового кола осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення, за умови відсутності дружини.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що за період з 20.01.2023 по 31.01.2025 грошове забезпечення військовослужбовця вже було виплачено матері зниклого безвісти — ОСОБА_3 . 
Вказані твердження військової частини повністю спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме - листом військової частини НОМЕР_2 , адресованим ОСОБА_4 , у якому військова частина прямо та однозначно повідомила матір про неможливість нарахування та виплати їй грошового забезпечення військовослужбовця за період з 20.01.2023 по 31.01.2025. Свою відмову відповідач у цьому листі мотивував тим, що за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян у військовослужбовця наявний повнолітній син (позивач у справі), що в силу вимог закону (в редакції до 01.02.2025 року) виключало право батьків на отримання виплат, оскільки право батьків виникало лише у разі відсутності у військовослужбовця і дружини, і дітей. Одночасно у цьому ж листі відповідач роз`яснив матері, що лише з 01.02.2025 року - з моменту набрання чинності змінами до Закону № 2011-XII та Порядку № 884, які змінили черговість виплати та виключили повнолітніх дітей із кола безумовних одержувачів - їй розпочато нарахування та виплату грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків згідно її частки.
Відтак суд дійшов висновку, що за період з 20.01.2023 по 31.01.2025 включно відповідач не здійснив виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця жодному з членів сім`ї. 
Оскільки позивач у встановленому законом порядку підтвердив наявність у нього правового статусу та умов, необхідних для отримання виплат у згаданий період, а відповідач фактично утримував ці кошти і нікому їх не виплачував, відмова у задоволенні заяви позивача після надання ним рішення суду про встановлення факту проживання є необґрунтованою та визнається судом протиправною.
Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то суд вказує, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. 
У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
В даному випадку суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.08.2025 з урахуванням висновків суду щодо права позивача на отримання грошового забезпечення його батька - ОСОБА_2 – за період з 20.01.2023 по 31.01.2025.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211, 20 грн.
Таким чином поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума у розмірі 605 грн 60 коп.
Керуючись ст. 2, 6, 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.08.2025 з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні, щодо права ОСОБА_1 на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця - ОСОБА_2 – за період з 20.01.2023 по 31.01.2025. 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 01.07.2026 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна