Справа № 420/10212/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
розглянувши за правилами загального позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.12.2025 №65786/15-32-07-01-19 (форма «В4»);
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.12.2025 №65789/15-32-07-01-19 (форма «ПС»);
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.12.2025 №65791/15-32-07-01-19 (форма «Р»);
визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 27.02.2026 № 0007046-1305-1532.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що контролюючий орган, не довівши конкретних порушень щодо жодної окремої господарської операції, жодної податкової накладної, жодної митної декларації та жодного елемента від`ємного значення, фактично ототожнив ненадання документів із відсутністю права на весь податковий кредит за серпень 2025 року та на весь накопичений залишок від`ємного значення, після чого донарахував позивачу суму ПДВ до сплати, штраф і сформував податковий борг.
Такий підхід є протиправним з огляду на: (1) істотні порушення процедури проведення та оформлення перевірки; (2) вихід запитів за межі предмета перевірки; (3) відсутність належного доведення та індивідуалізації порушень в акті перевірки; (4) неправомірне поширення наслідків пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України на весь масив податкового кредиту без аналізу конкретних документів; (5) незаконність похідної податкової вимоги.
Процесуальні дії
Ухвалою суду від 20.04.2026 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.05.2026.
07.05.2026 року за вхід.№ЕС/49642/26 надійшов відзив на позов, в якому наголошено на необґрунтованості вимог позивача та наявності підстав для відмови у задоволенні позову. Так, на порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), ТОВ «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС» завищено рядок 17 Декларації "Усього податкового кредиту" за серпень 2025 року у сумі 30 650 442 грн.
Відповідальність за допущення порушень податкового законодавства та відображення інформації у Декларації несе посадова особа ТОВ «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС»: директор АВЕРБУХ Олександр, як то передбачено п.п. 47.1.1 п. 47.1 ст. 47 ПКУ.
Посадовими особами ТОВ «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС» не було проявлено розумної належної обачності при формуванні показників податкової звітності, а саме задекларовано показники, що не підтверджені первинними документами.
Інформація про наявність пом`якшуючих обставин (стаття 112 ПКУ) або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податку (пункт 112.8 статті 112 ПКУ) станом на момент підписання акту перевірки відсутня.
За звітний період серпень 2025 року ТОВ «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС» задекларовано суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (показник рядка 19) Декларації у розмірі 29468170 грн.
У додатку 2 до декларації за серпень 2025, що перевірялась зазначені періоду формування ПК грудень 2024, січень - серпень 2025. Отже, перевірка формування показників серпня 2025 не може бути обмежена правомірністю сформованого ПК виключно за серпень 2025.
Наказ та повідомлення, а також запит на документи, щодо перевірки направлено поштою за 32 календарних дні до проведення перевірки. Повернення кореспонденції та її фактичне незабезпечення отримання платником не спростовує належне повідомлення, у відповідні до вимог ПК України, неотримання кореспонденції не звільняє від наслідків.
Платником податків не вживалися заходи, у відповідності до пункту 86.7 статті 86 ПК України, щодо надання документів податковому органу, адже ПК України надає можливості платнику податків надати документи.
В позовній заяві, Платник не спростовує факту належного направлення наказу, повідомлення першого запиту, та зазначає податкову адресу, на яку фактично направлялися податковим органом документи.
Поняття «вручення кореспонденції» (як і поняття «дієве інформування») не регулюється ПК України та не є зобов`язаннями податкового органу, важливо лише факт належного направлення, згідно ПК України, неотримання кореспонденції є наслідком дій самого платника податків.
Незабезпечення отримання кореспонденції не є належним способом захисту Позивача, водночас відповідний запит є належним чином направлений у відповідності до п. 42.2 ст. 42 ПКУ.
Наслідки усвідомленого небажання платника податків отримувати кореспонденцію від контролюючого органу фактично призвели до наслідків викладених в Акті перевірки.
Позивач, в свою чергу, не скористався правом адміністративного оскарження у відповідності до пункту 86.7 статті 86 ПКУ, та не подав заперечення на Акт перевірки, в тому числі, первинних документів.
Водночас, Позивачем разом з позовом долучено документи, які не надавалася платником на перевірку та до заперечення на Акт перевірки, відповідним документам не надавалася оцінка при проведенні перевірки, адже у відповідності до вищевикладеного, платником умисно не надавалися відповідні документи на перевірку, водночас, наразі платник намагається перекласти дослідження відповідних документів на суд.
11.05.2026 за вхід.№ЕС/50973/26 надійшла відповідь на відзив, в якій наголошено на наступному: (1) копія поштової накладної та опису вкладення, навіть за наявності в ній операції «Приймання», сама по собі не підтверджує вручення платнику копії наказу, повідомлення, запитів або акта, а також не підтверджує дату і підставу їх повернення; (2) пункт 79.2 ст. 79 ПК України вимагає не лише формального відправлення, а вручення платнику податків копії наказу та письмового повідомлення до моменту початку перевірки у спосіб, який забезпечує реальну можливість участі платника у перевірці; (3) пункт 44.6 ст. 44 ПК України не може застосовуватись як універсальна санкція, що дозволяє виключити з податкового кредиту всю суму без індивідуалізації операцій та документів; (4) податкова вимога є похідною від оскаржуваних ППР, а її реквізити, структура боргу та докази направлення не усувають дефектів перевірки і ППР.
Представник позивача зазначає про суттєві порушення, які допущені податковим органом під час проведення перевірки:
перевірка призначена та розпочата за відсутності належного вручення наказу, повідомлення та запиту від 25.09.2025 (поштове відправлення №6504416987017);
повторний запит від 27.10.2025 не доведено належно врученим і таким, що створив реальну можливість надати документи (поштове відправлення №6504417010840);
відсутність належних доказів вручення або належного повернення Акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 31.10.2025 №58349/15-32-07-01-14 (поштове відправлення №6504416985600);
стислість строків у поєднанні з відсутністю доказів вручення документів робила виконання запитів об`єктивно неможливим;
безпідставність висновків про «свідоме небажання» отримати кореспонденцію та про «уникнення підписання акта»;
вихід запитів та висновків Відповідача за межі предмета документальної позапланової невиїзної перевірки;
висновки Акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 31.10.2025 №58349/15-32-07-01-14 побудовані не на дослідженні конкретних первинних документів та конкретних господарських операцій, а на загальній тезі про «ненадання документів»;
безпідставне виключення імпортного податкового кредиту (рядок 11.1 декларації, сума 2 013 570,00 грн);
безпідставне виключення від`ємного значення попередніх звітних періодів (рядок 16.1 декларації, сума 28 636 872,00 грн);
помилковість висновку про завищення рядка 17 декларації у сумі 30 650 442,00 грн.
Сукупність наведених обставин та норм пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21, ст. 42, 44, 56, 78, 79, 86, 198, 201 ПК України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 2, 9, 73– 77 КАС України з урахуванням правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду свідчить про наявність правових підстав для визнання оскаржуваних ППР та податкової вимоги протиправними і їх скасування.
12.05.2026 за вхід.№ЕС/51342/26 надійшли додаткові пояснення позивача, в яких зазначено, що Позивач подає ці додаткові пояснення у зв`язку з наявністю нових доказів, які підтверджують факт масштабної пожежі на складському об`єкті Товариства за адресою його місцезнаходження: м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 37-н. Зазначені докази мають значення не як заміна первинних бухгалтерських, митних чи розрахункових документів, а як додатковий доказовий контекст для оцінки добросовісності Позивача, реального характеру його господарської діяльності, наявності товарних залишків та обставин непереборної сили, які виникли внаслідок воєнних (бойових) дій.
Позивач звертає увагу суду на коректні межі доказового значення цих матеріалів: Акт про пожежу безпосередньо підтверджує факт пожежі, її час, місце, наслідки та причину, визначену ДСНС як «воєнні (бойові) дії». Він не є самостійним доказом кожної окремої імпортної, договірної, платіжної чи складської операції та не замінює собою митні декларації, інвойси, CMR, банківські виписки, договори та інші первинні документи, які вже подані або можуть бути додатково подані Позивачем. Саме тому ці докази мають оцінюватися судом у сукупності з усім масивом первинних документів, наданих у справі, відповідно до ст.ст. 73– 77, 90 КАС України.
Акт ДСНС і фотофіксація мають значення як допоміжні докази того, що за адресою м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 37-н фактично існував складський об`єкт, на якому знаходилося майно та товарні залишки. Це узгоджується з характером діяльності Позивача, змістом митних декларацій, інвойсів, CMR, договорів, банківських виписок та інших документів, які підтверджують імпортно-оптову діяльність Товариства з товарами широкого вжитку.
Причина пожежі за актом ДСНС визначена як воєнні (бойові) дії. Така подія за своєю природою є надзвичайною, невідворотною та такою, що не залежить від волі платника податків. Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні» відносить до форс-мажорних обставин, зокрема, збройний конфлікт, ворожі атаки, військові дії, пожежі та інші надзвичайні обставини, які об`єктивно унеможливлюють виконання відповідних обов`язків.
Пожежа 16.04.2026 має значення для поточної судової стадії, оскільки вона може об`єктивно впливати на можливість збереження, огляду, інвентаризації, фізичного пред`явлення окремих оригіналів документів, складських регістрів, товарних залишків або іншого майна. Якщо внаслідок пожежі були пошкоджені чи знищені окремі документи або майнові докази, суд має оцінювати це як обставину, що не залежала від волі Позивача, та не може автоматично ототожнювати відсутність оригіналу з відсутністю самої господарської операції.
14.05.2026 за вхід.№ЕС/53276/26 надійшло клопотання ГУ ДПС в Одеській області щодо відкладення підготовчого засідання.
Підготовче засідання, призначене на 14.05.2026, відкладено на 21.05.2026.
20.05.2026 за вхід.№ЕС/55675/26 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких податковим органом зазначено наступне:
жодна норма ПКУ чи підзаконного акта не встановлює перелік «допустимих» поштових доказів для цілей цієї фікції та не вимагає від контролюючого органу надання конверта, окремої довідки АТ «Укрпошта» або завіреного роздруку поштового реєстру;
трекінг офіційного веб-сервісу АТ «Укрпошта» за номером відправлення 6504416987017 фіксує статус «Повернення Відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання)» від 10.10.2025. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг поштового зв`язку, рекомендоване поштове відправлення після закінчення строку зберігання (п`ять робочих днів для рекомендованих листів) повертається відправнику. Саме ця подія є підставою для застосування презумпції п. 42.5 ПКУ. Вимога Позивача надати «конверт із відміткою» — це вимога доказу, якого закон не передбачає;
постанова Верховного Суду від 17.03.2026 у справі №380/6561/25 не є релевантною до спірних правовідносин, так як на момент складення відзиву обставини справи №380/6561/25 детально не відомі, однак, виходячи з аргументів Позивача, можна припустити, що у тій справі контролюючий орган міг взагалі не мати належних доказів навіть направлення кореспонденції;
позивач висуває підвищені вимоги до форми поштових доказів, що не передбачені жодною нормою закону, та робить висновок про «недоведеність» з відсутності надлишкових доказів. Між тим, для кожного з відповідних поштових відправлень наявний відповідний поштовий документ, що підтверджує оформлення та відправлення листа. Відповідно до приписів ст. 42 ПКУ, які є спеціальними відносно загальних норм КАС України, саме такий обсяг документального підтвердження є достатнім для виникнення юридичних наслідків;
якщо припустити, що окремі позиції у запиті дійсно виходили за межі предмета, Позивач мав законну можливість надати ту частину документів, яка стосувалася предмета перевірки, і письмово повідомити про відмову від надання надлишкових документів із обґрунтуванням. Натомість Товариство не надало взагалі жодного документа — ані з «допустимого» переліку, ані з «надлишкового». Відповідно, аргумент про надмірність запиту є юридично нерелевантним для оцінки наслідків повного ненадання документів;
документи, надані позивачем (митні декларації, інвойси, CMR, договори) були доступні Товариству у жовтні 2025 року. Позивач не наводить жодного пояснення, чому вони не були надані ані до перевірки, ані у 30-денний строк на заперечення на акт. Посилання на «неотримання документів про початок перевірки» не виключає обов`язку платника зберігати первинні документи та надавати їх за запитом — обов`язку, що виникає не з факту отримання конкретного запиту, а із самого факту провадження господарської діяльності та декларування відповідних показників (ст. 44 ПКУ).
Ухвалою суду від 21.05.2026, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання по справі та призначено розгляд справи по суті на 11.06.2026.
09.06.2026 за вхід.№ЕС/64037/26 надійшли додаткові пояснення представника позивача, в яких наголошено, що після подання відповіді на відзив позивач отримав від АТ «Укрпошта» відповідь на адвокатський запит із супровідним листом та копією листа №1.30.002.-19327-26 від 03.06.2026. Зазначена відповідь має істотне значення, оскільки стосується саме тих поштових відправлень, на які відповідач посилається як на доказ належного направлення наказу, повідомлення про перевірку, запитів, акта перевірки та податкових повідомлень-рішень.
Позивач не стверджує, що відповідь АТ «Укрпошта» сама по собі доводить абсолютну відсутність будь-яких поштових відправлень. Процесуально коректний висновок є іншим: відповідь оператора поштового зв`язку не підтверджує належний, повний і перевірюваний ланцюг направлення, руху, повідомлення адресата, вручення або повернення ключових відправлень, пов`язаних із початком та перебігом перевірки.
Судове засідання, призначене на 11.06.2026, відкладено на 16.06.2026.
16.06.2026 розгляд справи продовжено в письмовому провадженні.
Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду.
Фактичні обставини справи викладені сторонами у позові, відзиві, відповіді на відзив, додаткових поясненнях від 12.05.2026, запереченнях на відповідь на відзив, додаткових поясненнях від 09.06.2026.
Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів. Розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79, п. 200.11 ст. 200, п.п. 69.351 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) (далі – ПКУ), наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 24.09.2025 №10022-п, головним державним інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки та у сфері матеріального виробництва управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області Захарченком Іллею, головним державним інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки та у сфері матеріального виробництва управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області Зазуляком Володимиром проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС», код за ЄДРПОУ 44223591 (далі - ТОВ «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС») щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення за період діяльності серпень 2025 року з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.
Повідомлення про перевірку від 25.09.2025 №1323/КПР/15-32-07-01-10, наказ Головного управління ДПС в Одеській області від 24.09.2025 №10022-п, затверджений план перевірки та запит на надання документів надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 25.09.2025 №6504416987017. В підтвердження ГУ ДПС в Одеській області надано опис вкладення, рекомендоване повідомлення про вручення та квитанцію про сплату від 25.09.2025.
Доказів вручення поштового відправлення або його повернення ГУ ДПС в Одеській області не надано.
27.10.2025 ГУ ДПС в Одеській області складено та направлено другий запит про надання документів із кінцевим строком їх подання до 12:00 29.10.2025. В підтвердження ГУ ДПС в Одеській області надано опис вкладення, рекомендоване повідомлення про вручення №6504417010840 та квитанцію про сплату від 27.10.2025.
Доказів вручення поштового відправлення або його повернення ГУ ДПС в Одеській області не надано.
29.10.2025 ГУ ДПС в Одеській області складено Акт «Про ненадання документів на запити від 25.09.2025 та 27.10.2025».
31.10.2025 ГУ ДПС в Одеській області складено акт перевірки №58349/15-32-07-01-14 та акт №8333/15-32-07-01-15 про неможливість підписання акта.
В підтвердження направлення акту перевірки №58349/15-32-07-01-14 ГУ ДПС в Одеській області надано опис вкладення, рекомендоване повідомлення про вручення №6504416985600 та квитанцію про сплату від 31.10.2025.
Доказів вручення поштового відправлення або його повернення ГУ ДПС в Одеській області не надано.
В акті перевірки №58349/15-32-07-01-14 від 31.10.2025 встановлені порушення:
1. п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (показник рядка 21) Декларації за серпень 2025 року у сумі 29468170грн.
2. п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість за серпень 2025 року у сумі 1182272 грн.
3. п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) ТОВ «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС» не надано до перевірки документи, що підтверджують показники, які відображені в податковій звітності – Декларації з ПДВ за серпень 2025 року.
08.12.2025 ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення №65786/15-32-07-01-19 (форма «В4»), №65789/15-32-07-01-19 (форма «ПС»), №65791/15-32-07-01-19 (форма «Р»).
В підтвердження направлення податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Одеській області надано опис вкладення, рекомендоване повідомлення про вручення №6504417004041 та квитанцію про сплату від 08.12.2025.
Доказів вручення поштового відправлення або його повернення ГУ ДПС в Одеській області не надано.
ГУ ДПС в Одеській області надано копію листа від 22.01.2026 №7949/6 АТ «Укрпошта», в якому зазначено, що згідно з інформацією в автоматизованій системі Укрпошти, рекомендований лист 6504417004041 не був вручений адресату. За закінченням встановленого строку зберігання рекомендований лист повернутий на адресу відправника та значиться врученим 26.12.2025.
03.02.2026 в інтегрованій картці платника відображено податковий борг за ППР форми «Р» у сумі 1 300 499,00 грн.
27.02.2026 сформовано податкову вимогу №0007046-1305-1532.
За наданим відповідачем списком згрупованих відправлень податкова вимога направлялася поштовим зв`язком 25.03.2026.
31.03.2026 Відповідач надав відповідь на адвокатський запит №9690/6/15-32-13-05-06 з описом підстав формування боргу та копіями матеріалів.
РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Зміст спірних правовідносин у цій справі полягає у правомірності прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, якими позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість та зменшено від`ємне значення ПДВ, сформоване за результатами господарських операцій, що відображені у податковій звітності за відповідні податкові періоди.
Суд встановив, що фактичною підставою для прийняття зазначених податкових повідомлень-рішень стало, за позицією контролюючого органу, ненадання позивачем під час проведення перевірки первинних документів, які підтверджують показники податкової звітності, що, на думку відповідача, свідчить про безпідставність формування податкового кредиту та від`ємного значення ПДВ.
Натомість, позивач зазначає, що був позбавлений можливості надати відповідні документи під час проведення перевірки у зв`язку з недотриманням контролюючим органом порядку направлення запиту про надання документів та інформації, який мав бути складений відповідно до вимог закону, а також строків його виконання, при цьому позивач стверджує, що не отримував жодної законної вимоги чи належного запиту, а також не вчиняв жодних дій, спрямованих на ухилення від надання документів або створення перешкод у їх отриманні.
Судовий контроль за суб`єктами владних повноважень, які зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не суперечить державному контролю, ці види контролю доповнюють один одного та забезпечують збалансовану систему стримувань і противаг.
Спірним питанням, яке належить вирішити суду у цій справі, є правильність застосування норм Податкового кодексу України, що регулюють порядок витребування документів та проведення документальної перевірки.
Відповідно до положень підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Порядок проведення документальних позапланових перевірок регламентовано статтею 78 ПК України.
Пунктом 78.1 статті 78 ПК України визначено підстави проведення документальних позапланових перевірок. Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 означеної статті однією із таких підстав є подання платником декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
За правилами пункту 79.2 статі 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
При цьому Податковий кодекс України чітко регламентує, що лише чітке виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місцем проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Наведене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постановах від 18 липня 2019 року у справі №0440/5993/18 та від 11 травня 2023 року у справі №640/18756/21 та від 18.05.2026 у справі №320/10970/23.
Відповідно ж до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з пунктом 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:
1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;
3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;
4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;
5) у разі проведення зустрічної звірки;
5-1) виявлено недостовірність даних, що містяться у звіті про підзвітні рахунки, поданому фінансовим агентом;
5-2) отримано повідомлення від компетентного органу іноземної держави, з якою Україною укладено міжнародний договір, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або укладених на їх підставі міжвідомчих договорів, про виявлення таким органом помилок, неповних або недостовірних даних, наданих фінансовим агентом щодо підзвітного рахунка особи, яка є резидентом відповідної іноземної держави, або про невиконання фінансовим агентом зобов`язань, передбачених таким міжнародним договором;
6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).
У разі проведення зустрічної звірки платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту. Документальне підтвердження цієї інформації на вимогу контролюючого органу може бути надано в електронному або паперовому вигляді на вибір платника податків.
У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
Інформація на запит контролюючого органу надається Національним банком України, іншими банками безоплатно у порядку і обсягах, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність".
Згідно з підпунктом 16.1.15 пунктом 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний: забезпечувати надання посадовими (службовими) особами платника податку письмових пояснень на письмовий запит контролюючого органу з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документального підтвердження.
Згідно з пунктами 85.2, 85.4 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що обов`язок платника податків надати документи виникає виключно за умови дотримання контролюючим органом встановленої законом процедури їх витребування, зокрема належного направлення запиту та надання реального строку для його виконання.
Отже, надаючи оцінку стверджуваним порушенням порядку проведення податкової перевірки суд виходить з такого.
Суд встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що Повідомлення про перевірку від 25.09.2025 №1323/КПР/15-32-07-01-10, наказ Головного управління ДПС в Одеській області від 24.09.2025 №10022-п, затверджений план перевірки та запит на надання документів надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 25.09.2025 №6504416987017. В підтвердження ГУ ДПС в Одеській області надано опис вкладення, рекомендоване повідомлення про вручення та квитанцію про сплату від 25.09.2025.
Доказів вручення поштового відправлення або його повернення ГУ ДПС в Одеській області не надано.
Суд відхиляє твердження відповідача, викладене у відзиві, про те, що «… згідно трекінгу на офіційному сайті УРПОШТА (www.ukrposhta.ua) за номером відправлення « 6504416987017» значиться статус «Повернення Відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання») датований 10.10.2025.
Згідно вимог абз. 2 п. 42.5 ст. 42 ПКУ, повідомлення від 25.09.2025 №1323/КПР/15-32-07-01-10, наказ Головного управління ДПС в Одеській області від 24.09.2025 №10022-п, затверджений план перевірки та запит на надання документів вважаються врученими ТОВ «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС» 10.10.2025 року.
Тобто саме 10.10.2025 року – є датою отримання ТОВ «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС» вищезазначених документів…».
Як встановлено судом, матеріали справи, зокрема, додатки до відзиву, не містять роздруківки трекінгу з офіційного сайту УРПОШТА за номером відправлення « 6504416987017», де значиться статус «Повернення Відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання») датований 10.10.2025.
Суд погоджується з твердження представника позивача, що на підтвердження направлення Повідомлення про перевірку від 25.09.2025 №1323/КПР/15-32-07-01-10, наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 24.09.2025 №10022-п, затвердженого плану перевірки та запит на надання документів від 25.09.2025 відповідач долучив лише копію накладної АТ «Укрпошта» та опису вкладення щодо відправлення №6504416987017. У зазначених копіях містяться відомості про операцію «Приймання» 25.09.2025 та перелік документів, які, за версією Відповідача, вкладалися до листа. Однак, наявність таких копій не є достатнім доказом саме тих юридичних фактів, з якими ПК України пов`язує правомірність початку невиїзної перевірки: вручення Позивачу копії наказу та письмового повідомлення до початку перевірки або повернення відправлення із зазначенням поштовою службою дати та причини невручення.
Абзац другий п. 42.5 ст. 42 ПК України може застосовуватися лише тоді, коли контролюючий орган довів обставини, зазначені поштовою службою у повідомленні про вручення/повернення із зазначенням причини невручення. У матеріалах відзиву відсутні: повідомлення про вручення або повернення відправлення №6504416987017; конверт із відміткою поштового оператора; офіційно завірена повна історія руху відправлення; довідка АТ «Укрпошта» про дату та причину повернення. Поточна перевірка трекінгу через веб-сервіс АТ «Укрпошта» не дозволяє верифікувати заявлений Відповідачем статус «Повернення Відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання)» від 10.10.2025, що додатково підтверджує необхідність надання саме належних первинних поштових доказів, а не лише копії накладної.
Отже, навіть за умови наявності копії поштової накладної, Відповідач не довів належного вручення або належного повернення пакета документів, якими оформлено початок перевірки, а також не довів дату і підставу такого повернення. За таких умов презумпція вручення, передбачена абзацом другим п. 42.5 ст. 42 ПК України, не може застосовуватися; відповідно, не можуть наставати й негативні наслідки за п. 44.6 ст. 44 ПК України, оскільки платник не був забезпечений реальною можливістю брати участь у процедурі перевірки та надати документи.
Крім цього, суд зазначає що доводи відповідача, зазначенні у запереченнях на відповідь на відзив, про те, «… трекінг офіційного веб-сервісу АТ «Укрпошта» за номером відправлення 6504416987017 фіксує статус «Повернення Відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання)» від 10.10.2025. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, рекомендоване поштове відправлення після закінчення строку зберігання (п`ять робочих днів для рекомендованих листів) повертається відправнику. Саме ця подія є підставою для застосування презумпції п. 42.5 ПКУ. Вимога Позивача надати «конверт із відміткою» — це вимога доказу, якого закон не передбачає…» суд також оцінює критично.
Як зазначено вище, матеріали справи не містять трекінг офіційного веб-сервісу АТ «Укрпошта» за номером відправлення 6504416987017.
Водночас суд наголошує на помилковості твердження відповідача щодо визначення строку зберігання рекомендованих поштових відправлень – 5 днів.
Відповідно до «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, невручені поштові відправлення, невиплачені поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку до закінчення строку, встановленого оператором поштового зв`язку, але не менше одного місяця (п. 104).
Посилання представника відповідача на п. 18 Правил №270 (Адресат реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу інформується про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу шляхом надсилання текстового повідомлення з використанням технічних засобів оператора поштового зв`язку, повідомленням, що підтримується засобами Інтернету, або повідомленням у паперовій формі за встановленою оператором поштового зв`язку формою) є помилковим, оскільки не визначає термін зберігання невручених поштових відправлень.
Натомість, строк зберігання 5 (п`ять) днів визначено у п. 95 (Реєстроване поштове відправлення безоплатно зберігається у приміщенні об`єкта поштового зв`язку протягом строку, визначеного оператором поштового зв`язку, але не менше п`яти календарних днів. За кожен наступний день зберігання реєстрованого поштового відправлення з одержувача стягується плата за зберігання такого відправлення за правилами та тарифами, встановленими оператором поштового зв`язку).
Отже, термін зберігання 5 днів стосується безоплатного зберігання і не спростовує приписи п. 104 (але не менше одного місяця).
Також судом встановлено, що 27.10.2025 ГУ ДПС в Одеській області складено та направлено другий запит про надання документів із кінцевим строком їх подання до 12:00 29.10.2025. В підтвердження ГУ ДПС в Одеській області надано опис вкладення, рекомендоване повідомлення про вручення №6504417010840 та квитанцію про сплату від 27.10.2025.
Доказів вручення поштового відправлення або його повернення ГУ ДПС в Одеській області не надано.
Відповідач у відзиві посилається на те, що 27.10.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення №6504417010840 від 27.10.2025 на адресу Товариства надіслано повторний запит від 27.10.2025 щодо надання первинних, бухгалтерських документів. Натомість подані Відповідачем матеріали підтверджують лише оформлення/приймання відправлення 27.10.2025 о 14:13, але не містять доказів вручення цього запиту Позивачу до 12:00 29.10.2025 — кінцевого строку, встановленого самим запитом. Скріншот із веб-сервісу АТ «Укрпошта» щодо відсутності поточних даних за цим трекінгом додатково свідчить, що твердження Відповідача про належне доведення руху та результату доставки цього відправлення не може бути перевірене без офіційно завіреної історії руху або повідомлення про вручення/повернення.
Запит вимагав надання значного масиву первинних, бухгалтерських, митних, договірних та інших документів, а строк його виконання спливав менш ніж через 48 годин з дати складення запиту. За відсутності доказів вручення до спливу строку Акт про ненадання документів від 29.10.2025 №8287/15-32-07-01-15 фіксує не протиправну поведінку платника, а наслідки процесуально непридатного та об`єктивно невиконуваного запиту контролюючого органу.
Отже, ані формально (через відсутність доказів вручення повторного запиту до спливу встановленого строку), ані фактично (через об`єктивну стислість строку відповіді) Позивач не мав реальної можливості виконати запит від 27.10.2025. Дії Відповідача у цій частині суперечать принципу добросовісного податкового адміністрування та підпунктам 16.1.5, 16.1.15 п. 16.1 ст. 16 ПК України, які передбачають надання документів і пояснень на належним чином оформлену, законну та фактично виконувану вимогу контролюючого органу.
Відповідно до п. 85.4. ст. 85 ПКУ, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
До спірних правовідносин суд застосовує правові висновки, які містяться у постанові Верховного Суду від 07.04.2026 у справі №420/28182/24: «… відповідний запит на отримання копій документів було вручено позивачеві менше ніж за 5 (п`ять) робочих днів до дати закінчення перевірки, що, в свою чергу, свідчить про недотримання відповідачем встановленого п.85.4 ст.85 ПК України строку вручення запиту та, власне, і встановленого законом порядку проведення перевірки в частині витребування документів, що фактично нівелює й обов`язок платника податків надавати відповідь на такий запит…».
Судом також встановлено відсутність належних доказів вручення або належного повернення Акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 31.10.2025 №58349/15-32-07-01-14 (поштове відправлення №6504416985600).
Відповідач посилається на те, що Акт перевірки від 31.10.2025 №58349/15-32-07-01-14 надіслано на податкову адресу Позивача рекомендованим листом. При цьому надані матеріали містять лише копію накладної/опису вкладення з операцією «Приймання» 31.10.2025 о 17:17, однак не містять доказів вручення Акта перевірки Позивачу або його повернення з відміткою поштового оператора про причину невручення. У матеріалах справи відсутні повідомлення про вручення/повернення, конверт із поштовими відмітками, офіційна історія руху відправлення чи довідка АТ «Укрпошта» щодо результату доставки відправлення №6504416985600.
Отже, без доведеного факту вручення або належного повернення Акта перевірки не може вважатися належним чином запущеним строк на подання заперечень за п. 86.7 ст. 86 ПК України, тобто строк для реалізації платником права на подання документів, що підтверджують показники податкової звітності, до прийняття контролюючим органом рішення за результатами перевірки.
Акт перевірки, не доведений до відома платника у визначений законом спосіб, не може використовуватися як підстава для твердження про те, що платник «не скористався» правом подати заперечення та додаткові документи.
Правова позиція Позивача відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.03.2021 у справі №640/18411/18, від 09.02.2021 у справі №804/3329/15, від 13.06.2019 у справі №825/1747/17, від 01.04.2021 у справі №810/1420/16, у постанові Палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №520/8836/18, а також у постанові Верховного Суду від 17.03.2026 у справі №380/6561/25. Із цих висновків випливає, що платник податків повинен бути обізнаний із наказом, датою початку та місцем проведення невиїзної перевірки до її початку, а недоведеність вручення наказу і письмового повідомлення у порядку, передбаченому ПК України, виключає правові наслідки результатів такої перевірки.
Документальна позапланова невиїзна перевірка є формою реалізації владних повноважень контролюючого органу. За пунктом 79.2 статті 79 ПК України така перевірка проводиться виключно на підставі наказу та за умови вручення платнику податків або його представнику в порядку статті 42 ПК України копії наказу про проведення перевірки і письмового повідомлення про дату початку та місце її проведення.
Ця умова має гарантійний, а не формальний характер. Вона забезпечує платнику можливість бути обізнаним про перевірку, зрозуміти її предмет, підготувати первинні документи, надати пояснення та реалізувати право на заперечення проти акта перевірки. Якщо платник фактично був позбавлений такої можливості через недоведене або неналежне повідомлення, висновки перевірки не можуть вважатися результатом законної процедури.
У постанові Верховного Суду від 17.03.2026 у справі №380/6561/25 безпосередньо розглянуто подібну ситуацію: документальна позапланова невиїзна перевірка з питань ПДВ, ненадання документів під час перевірки, посилання контролюючого органу на пункти 44.6, 44.7 ПК України та спір щодо належного направлення наказу і повідомлення. Верховний Суд підтвердив, що для висновку про належне повідомлення необхідно встановити не лише факт направлення кореспонденції, а й те, які саме документи були направлені платнику; за відсутності належних доказів направлення саме наказу і повідомлення контролюючий орган не доводить дотримання процедури призначення перевірки.
У цій же постанові Верховний Суд відхилив доводи контролюючого органу щодо пункту 44.6 ПК України, оскільки контролюючий орган не довів правомірність проведення перевірки. Суд зазначив, що результати перевірки, проведеної з порушенням вимог податкового законодавства, не можуть бути покладені в основу податкових повідомлень-рішень.
Релевантною до спірних правовідносин є також постанова Верховного Суду від 28.05.2026 у справі №160/33598/24. У цій справі Суд підтвердив, що обов`язок платника надати документи, які стосуються предмета перевірки, безпосередньо пов`язаний із його належною обізнаністю про призначення перевірки, її предмет і забезпеченням можливості взяти участь у її проведенні.
Суд зазначає, що сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків додаткової можливості на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє податковий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.
Таким чином, установлені в даній справі фактичні обставини доводять факт недотримання контролюючим органом обов`язкових умов для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податку та, власне, порядку проведення такої, що свідчить про неправомірність складених за її результатами податкових повідомлень-рішень.
При цьому, з урахуванням того, що при оскарженні рішень контролюючого органу, прийнятих за наслідками податкової перевірки, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких рішень, і таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, суд вважає, що встановлені судом обставини щодо неправомірності проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої й були прийняті спірні у цій справі податкові повідомлення-рішення, є достатніми для самостійного висновку про їх протиправність, без надання правової оцінки щодо суті наявності чи відсутності податкового правопорушення.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.05.2026 у справі №320/10970/23, який враховується судом при розгляді даної справи.
Щодо посилань Відповідача на постанови Верховного Суду у справах №826/27811/15, №160/8441/18, №640/637/19, №200/3078/23 суд зазначає наступне.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.
Зазначені постанови, на які посилається Відповідач, не містять близьких за змістом або аналогічних обставин спору. Висновки Верховного Суду у справах №826/27811/15, №160/8441/18 та №640/637/19 застосовувалися до ситуацій, у яких контролюючий орган забезпечив законну процедуру перевірки, а платник мав реальну можливість подати документи, але не скористався нею. У справі №200/3078/23, на яку також посилається ДПС, предметом спору була податкова вимога та питання узгодженого боргу/воєнних строків, а не законність документальної позапланової невиїзної ПДВ-перевірки, неналежне вручення наказу і повідомлення чи застосування п. 44.6 ПК України в умовах недоведеної процедури.
Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.
Суд наголошує, що встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Надання оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, потребує співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення"; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення (постанова Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 640/11468/20).
Застосовуючи вказані висновки до обставин цієї справи суд констатує, що відповідач не довів дотримання ним процедури прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, позаяк у матеріалах справи відсутні докази: вручення або повернення без вручення Повідомлення про перевірку від 25.09.2025 №1323/КПР/15-32-07-01-10, наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 24.09.2025 №10022-п, затвердженого плану перевірки та запиту на надання документів від 25.09.2025; запиту про надання документів від 27.10.2025; Акту перевірки №58349/15-32-07-01-14 від 31.10.2025.
Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак відповідачем не доведено дотримання ним правової процедури призначення та проведення перевірки.
Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.12.2025 №65786/15-32-07-01-19 (форма «В4»), №65789/15-32-07-01-19 (форма «ПС»), №65791/15-32-07-01-19 (форма «Р»).
Щодо податкової вимоги
Згідно із п. п. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
В той же час, узгодженими відповідно до приписів ПК України є лише самостійно задекларовані суми або визначені податковим органом, але не оскаржені платником податків.
Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Таким чином, вимога про скасування податкової вимоги від 27.02.2026 №0007046-1305-1532 є похідною від вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами оскаржуваної перевірки. 
Оскільки суд дійшов висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.12.2025 №65786/15-32-07-01-19 (форма «В4»), №65789/15-32-07-01-19 (форма «ПС»), №65791/15-32-07-01-19 (форма «Р»), податкова вимога також підлягає скасуванню.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання цього позову ТОВ «ПРОЕКТ ІНВЕСТ ХХІ» повинно сплатити судовий збір у розмірі 33280,00 грн.
Згідно ж частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Враховуючи, що даний позов подано в електронній формі через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС, судовий збір за подання цього позову, з урахуванням ставки 0,8%, становить 26624,00 грн. (33280,00 х 0,8).
Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 26624,00 грн. судових витрат, сплачених згідно платіжної інструкції №463 від 16.04.2026 року.
Керуючись ст.ст.2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.12.2025 №65786/15-32-07-01-19 (форма «В4»).
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.12.2025 №65789/15-32-07-01-19 (форма «ПС»).
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.12.2025 №65791/15-32-07-01-19 (форма «Р»).
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 27.02.2026 № 0007046-1305-1532.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС» (адреса: 65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, буд. 37-н, ЄДРПОУ 44223591) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 26624 (двадцять шість тисяч шістсот двадцять чотири гривні) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ЄДРПОУ 44069166).
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ГЕЛІОС ПЛЮС» (адреса: 65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, буд. 37-н, ЄДРПОУ 44223591)

Головне управління ДПС в Одеській області (адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ЄДРПОУ 44069166 ел. пошта: od.official@tax.gov.ua)

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА