ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
Іменем України
09 червня 2026 року
м.Харків
справа № 644/11505/25
провадження № 22-ц/818/3067/26

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю. 
за участю секретаря - Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Харкова від 29 січня 2026 року, постановлене під головуванням судді Бароніна Д.Б., -
в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні її сина ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Індустріального районного суду м.Харкова від 29 січня 2026 року у задоволенні заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги в повному обсязі. 
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що її син отримував значно більший дохід порівняно з заявницею, тому постійно допомагав їй фінансово. Заявниця є особою похилого віку, пенсіонером, має погіршення стану здоров`я. Її син завжди працював та постійно давав їй кошти на особисті потреби, які вона витрачала на оплату комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, ліки та інше. Також син купляв їй все необхідне зокрема техніку для дому, особисті речі. Зазначена допомога була для неї постійним і основним джерелом для існування. З 2016 року її син раз на тиждень заводив їй продукти харчування, у 2021 році купив телевізор, оплачував щорічно витрати на лікування та давав 10-12 тисяч гривень на місяць. Отже її син фактично утримував її та надавав допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, що відповідає приписам ч.2. ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту перебування заявниці на утриманні сина ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з того, що допомога, яка надавалась заявниці не була постійним та основним джерелом засобів для існування заявниці.  Заявницею не надано належних та достатніх доказів її перебування на утриманні свого сина.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 14.07.1973 в м. Кострома зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що зроблений відповідний актовий запис №1213. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 .
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого міським відділом РАЦС м. Шостка Сумської області 17.03.2077, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблений відповідний актовий запис № 293. Батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 .
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Шептицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Шептицькому Львівської області, про що зроблений відповідний актовий запис №532. 
22.08.2025 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. У графі «Інші відомості, необхідні для призначення пенсії, переведення з одного виду на інший» вказано, що заявниця просить виділити долю, оскільки призначена пенсія дитині ОСОБА_6 , всього 2 утриманця.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.09.2025 року відмовлено ОСОБА_1 у переході з пенсії за віком на пенсію, у зв`язку з втратою годувальника, у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Відповідно до довідки від 08.12.2025 з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_2 щомісячно виплачувалася пенсія в період з липня 2024 року до травня 2025 року в загальному розмірі 211375,98 грн. Розмір пенсії складав з липня 2024 року 17969,43 грн., з серпня 2024 року по лютий 2025 року 19208,70 грн., а з березня 2025 року по травень 2025 року - 19648,55 грн. щомісячно.
Згідно з довідкою форми ОК-5 з Пенсійного фонду України станом на 11.12.2025 ОСОБА_2 у 2024-2025 роках отримував дохід в сумі 60000 грн. щомісячно, а у травні 2025 року отримав 160000 грн.
Відповідно до довідки від 08.12.2025 з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_1 щомісячно виплачувалася пенсія в період з січня 2024 року до грудень 2025 року в загальному розмірі 116314,38 грн. Розмір пенсії складав з січня 2024 року 4345,22 грн., з березня 2024 року по лютий 2025 року 4688,52 грн., а з березня 2025 по грудень 2025 року - 5136,17 грн. щомісячно.
Згідно з довідкою форми ОК-5 з Пенсійного фонду України станом на 25.11.2025 з вересня 2010 року ОСОБА_1 не мала заробітку для нарахування пенсії.
Як на підставу заявлених вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що її син ОСОБА_2 отримував більший дохід порівняно з нею, а тому постійно фінансово їй допомагав. Кошти, які син надав заявниці витрачалися останньою на оплату квартири і комунальних послуг, придбання продуктів харчування, ліків, особистих речей. Заявниця не працює протягом тривалого часу, оскільки є особою похилого віку та має погіршення стану здоров`я. ІНФОРМАЦІЯ_1 син заявниці ОСОБА_2 помер, після його смерті заявниця звернулася до Пенсійного фонду України з заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію за втратою годувальника, але їй було відмовлено, так як не були дотримані вимоги Порядку №22-1. Вказана обставина змусила заявницю звернутися до суду з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, а також діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
У ч. 1 ст. 37 вищевказаного закону вказано, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Відповідно до п.п. 9 п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 із змінами та доповненнями, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.
Згідно із п. 2.11 вищевказаного Порядку, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
У частинах 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
В постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, вказано, що якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року по cправі № 560/17953/21 вказано, що між позивачем та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач (Міністерство оборони України) не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
Статями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Матеріли справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого міським відділом РАЦС м. Шостка Сумської області.
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Шептицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Шептицькому Львівської області, про що зроблений відповідний актовий запис №532. 
Заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , разом з тим з 2022 року з трьома дітьми та дружиною проживав у м. Шептицький Львівської області.
На підставі відомостей органу ПФУ вбачається, що заявниця з січня 2024 року по грудень 2025 року отримувала пенсію за віком в загальному розмірі 116314,38 грн. Син заявниці у цей час отримував пенсію в загальному розмірі 211375,98 грн. Крім того, син заявниці у 2024-2025 роках отримував дохід в сумі 60000 грн. щомісячно, а у травні 2025 року отримав дохід в сумі 160000 грн.
Посилання заявниці на те, що її син купляв їй все необхідне, зокрема техніку для дому, особисті речі та зазначена допомога була для неї постійним і основним джерелом для існування колегією суддів не приймається.
Для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого доведенню підлягає не лише факт родинних відносин, спільного проживання чи епізодичного отримання допомоги, а й те, що така допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування заявника або що заявник перебував на повному утриманні померлого. Отже, визначальним є не сам факт надання грошової допомоги, а її характер, регулярність, обсяг, цільове призначення та співвідношення з іншими можливими джерелами існування заявника.
Надані заявницею докази не підтверджують факт її перебування на утриманні сина, заявницею не надано доказів, що кошти померлого були основним і постійним джерелом існування заявника.
Сам факт отримання померлим доходу більше ніж у заявника, та періодичне надання допомоги матері, не є достатніми доказами для встановлення факту перебування на утриманні.
Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що доводи про перебування заявниці на утриманні сина є недоведеними.
Суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м.Харкова від 29 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:         О.В. Маміна

Судді:         Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова