П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року м. Київ

Справа № 361/3383/24
Провадження: № 22-ц/824/11382/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А., 
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Македона Олександра Андрійовича в інтересах Акціонерного товариства «Універсал Банк»
на заочнерішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Петришин Н. М.,
у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 04.01.2018 року ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування та звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, підписавши анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 04.01.2018 року. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 150 000 грн., з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1% на місяць на суму заборгованості за кредитом (37,2% річних) зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (74,4% річних). Однак, всупереч умов договору ОСОБА_1 договірні зобов`язання не виконав, тому станом на 19.09.2023 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 247408,79 грн. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.01.2018 року у загальному розмірі 247408,79 грн. та судовий збір у розмірі 3 711,13 грн.
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від25 березня 2026 року у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, Македон О. А. в інтересах Акціонерного товариства «Універсал Банк» звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Вказував, що судом не було належним чином досліджено механізм отримання банківських послуг у межах проєкту monobank, а також процедуру ознайомлення відповідача з Умовами і правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які є невід`ємними складовими договору про надання банківських послуг.
Посилався на те, що договір між сторонами укладений у передбаченій законом електронній формі відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», а підписання відповідачем анкети-заяви свідчить про його приєднання до умов кредитування та підтверджує факт ознайомлення з усіма складовими договору. Зазначав, що умови обслуговування та тарифи перебували у вільному доступі на офіційному вебсайті банку та в мобільному додатку, а тому відповідач мав можливість ознайомитися з ними в повному обсязі.
Крім того, наголошував, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом існування боргу, а відповідач не подав жодних заперечень щодо його правильності, не надав контррозрахунку та не спростував факту користування кредитними коштами. У зв`язку з наведеним просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 січня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», відповідно до умов якої анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
На обґрунтування позовних вимог АТ «Універсал Банк» посилалося на те, що на підставі укладеного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі до 150 000 грн з можливістю його коригування, однак останній належним чином взяті на себе зобов`язання не виконував, у зв`язку із чим станом на 19 вересня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 247 408 грн 79 коп.
На підтвердження заявлених вимог позивачем до суду надано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, покрокову інструкцію активації картки monobank та підписання УЕП, Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», витяг із Тарифів, Паспорт споживчого кредиту, а також розрахунок заборгованості.
Разом із тим судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів фактичного надання відповідачу кредитних коштів, їх перерахування на відповідний банківський рахунок, руху коштів за таким рахунком, а також первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували розмір заявленої до стягнення заборгованості.
Зокрема, позивачем не надано банківських виписок, платіжних доручень, платіжних інструкцій чи інших первинних документів бухгалтерського обліку, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів та дозволяли перевірити правильність здійсненого розрахунку заборгованості.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами та відмовив у задоволенні позову.
Перевіряючи такі висновки суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» (далі по тексту - Закону), на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Згідно з ст. 3 Закону електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону).
Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцеві ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору.
Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 26.10.2022 року у справі № 333/5483/20 та інших.
На обґрунтування позовних вимог банк долучив до позовної заяви: копію анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 29.07.2019 року, витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, витяг з тарифів Чорної картки monobank, Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank та розрахунок заборгованості.
Разом з тим, ні анкета-заява, ні інші документи не доводять отримання відповідачем кредитної картки та користування кредитом.
Слід зазначити, що відповідно до п.п. 2.1. п. 2 Розділу І Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями.
Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. п. 5 Розділу ІІ Умов і правил ліміт кредитування та строк його дії встановлюється згідно умов зазначених в цьому договорі. Ліміт до використання розраховується та встановлюється банком виходячи з внутрішніх процедур банку та зазначається клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування.
Відповідно до п.п. 5.5. п. 5 Розділу ІІ Умов і правил форма надання кредиту: поновлювальний кредитний ліміт/кредитна лінія, який може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги.
Однак, АТ «Універсал Банк» не надано суду належних та допустимих доказів фактичного надання  ОСОБА_1 кредитної картки, відкриття на його ім`я відповідного рахунку та надання йому кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, користування нею карткою, руху коштів по рахунку та наявність заборгованості, яка заявлена до стягнення.
Розрахунок заборгованості, на який посилається банк, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Крім того, такий розрахунок був складений самим позивачем, а тому не є безспірним доказом надання відповідачці кредиту та наявності у неї заборгованості.
Інших доказів на підтвердження існування заборгованості, зокрема, виписки за картковим рахунком відповідача, відкритим в АТ «Універсал Банк», банком суду першої інстанції надано не було, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та заборгованості, що заявлена до стягнення, у зв`язку з чим суд був позбавлений можливості перевірити надання відповідачу кредиту та видачу кредитної картки.
Не приймаються до уваги колегії суддів й доводи АТ «Універсал Банк» про факт ознайомлення відповідача з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, витягом з тарифів Чорної картки monobank, Паспортом споживчого кредиту Чорної картки monobank шляхом застосування електронного цифрового підпису, оскільки документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви 04.01.2018 року.
Дійсно, як убачається зі змісту анкети-заяви, відповідач своїм підписом підтвердив, засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно з договором.
При цьому, як передбачено п. 6.3. п. 6 Розділу І Умов і правил, підписані клієнтом та / або банком документи, що пов`язані з укладеними правочинами, зберігаються банком в електронному вигляді та надсилаються в мобільний додаток клієнту, а також їх копії можуть бути надані банком на паперовому носії на запит клієнта. Під час одержання однією із сторін електронного документа формується підтвердження із зазначенням дати та часу такого одержання.
Однак, в матеріалах справи відсутнє відповідне підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, тарифів Чорної картки monobank, Паспорту споживчого кредиту Чорної картки monobank, а тому у суду відсутні підстави вважати, що саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами та Тарифами, а також Паспортом споживчого кредиту було ознайомлено відповідача при підписанні анкети-заяви.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк».
Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність укладеного з відповідачкою кредитного договору.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав, апеляційна скарга Македона О. А. в інтересах АТ «Універсал Банк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2025 року залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367-368, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Македона Олександра Андрійовича в інтересах Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 19 червня 2026 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура