Справа № 404/12945/25 
Номер провадження 2/404/4955/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року Фортечний районний суд міста Кро пивницького
в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.
за участю секретаря Котової К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , у грудні 2025 року, звернулася до суду з позовом про визнання за ОСОБА_1 право на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно з Витягом права власності - 17893930) та звільнити вказане майно з-під арешту накладеного постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції на підставі виконавчого листа № А/6 від 20.02.1997 року, номер запису про обтяження - 8063010. В обґрунтування позову зазначено, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповів позивачці нерухоме майно - квартиру по АДРЕСА_2 (місто Кропивницький). ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, в зв`язку з чим відкрилась спадщина за вище вказаним заповітом, спадкоємицею якого є позивачка. Звернувшись до нотаріуса із заявою про вступ у спадщину, нотаріусом виявлено обтяження спадкового майна. Звернувшись до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) позивачці надано відповідь про неможливість зняття арешту з майна у зв`язку із знищенням виконавчого провадження за давністю зберігання. Позивачка зазначає, що у спадкодавця ОСОБА_2 була відсутня будь-яка заборгованість перед кредиторами, а виконавче провадження на підставі якого було накладено арешт на вище вказану квартиру, здійснювалось з питань стягнення аліментів, заборгованість по яким станом на день відкриття спадщини, фактично була відсутня, а саме виконавче провадження знищено за давністю зберігання. Отже, на даний час позивачка вважає, що порушуються її майнові права на набуття прав власності в порядку спадкування.
Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 03 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 03 лютого 2026 року позивачем подано заяву (вх. № 6768 від 12.02.2026 року), якою усунуто недоліки вказані в ухвалі судді від 30.07.2025 року.
Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 03 березня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.
Позивач в судове засідання не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву (вх. № 21558 від 05.05.2026 року) про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавав.
Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідачу направлялась повістка про виклик до суду на адресу, зазначену в позовній заяві, а також відповідача про розгляд справи було повідомлено в порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України.
За правилами частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 березня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Рибкіною О.М., зареєстровано в реєстрі за № 4-328, на підставі заповіту, посвідченого Звіздун Н.К., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 21 жовтня 2002 року і зареєстрованого в реєстрі за № 199, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її син – ОСОБА_2 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: квартири під номером АДРЕСА_1 .
За заповітом від 28 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Звіздун Н.К., зареєстровано в реєстрі за № 2258, ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому на праві особистої власності квартиру під номером АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивачка вказує, що змінювала прізвище внаслідок укладення шлюбів. Зокрема, що ОСОБА_5 , відповідно до актового запису № 594 від 01.09.2007 року, зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила своє дівоче прізвище на прізвище чоловіка. Після розлучення з ОСОБА_6 у 2011 році, ОСОБА_7 , відповідно до актового запису №853 від 16.11.2012 року, зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 після чого змінила своє прізвище на – ОСОБА_9 . Після розлучення з ОСОБА_8 у 2022 році, ОСОБА_10 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 після чого змінила своє прізвище на – ОСОБА_12 . 
Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Кіровоградської області 01 вересня 2007 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 . Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: ОСОБА_14 , дружини: ОСОБА_14 . Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища.
Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 16 листопада 2012 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: ОСОБА_9 , дружини: ОСОБА_9 . Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища.
Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 04 січня 2023 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: ОСОБА_12 , дружини: ОСОБА_12 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 04 січня 2023 року.
Водночас, докази на підтвердження всіх змін прізвища позивачем не надано. Зокрема, не підтверджено її дівоче прізвище – ОСОБА_16 .
Вище вказаний заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 52256358, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 29244119 від 28.12.2011 року.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 29 вересня 2025 року, виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 
Відповідно до повідомлення Приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Новицької І.О. № 157/02-14 від 30.10.2025 року 22 жовтня 2025 року нею було прийнято заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спадкова справа була заведена 03 жовтня 2025 року за заявою спадкоємця за законом за № 22/2025. Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 станом на 30 жовтня 2025 року не надходило.
Вказану спадкову справу було зареєстровано в спадковому реєстрі за № 74682185, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 82770784 від 03.10.2025 року.
Фортечним відділом державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано позивачу листа № 107994/30.09.29 ід 30.10.2025 року, в якому повідомлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що міститься запис про обтяження № 8063010, яке зареєстроване 13.10.2008 року на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , об`єкт обтяження квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі виконавчого листа № А/6 від 20.02.1997 року Кіровським ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції.
У статті 41 Конституції України задекларовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 
За змістом права власності - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено право власника витребовувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Практика Верховного Суду України (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису»), а також Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна) при розгляді справи даної категорії вказує на те, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Частиною другою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Отже враховуючи вищевикладені вимоги, однієї з підстав зняття арешту з майна боржника це є відсутність будь-яких грошових зобов`язань, або у разі погашення заборгованості в повному обсязі.
Згідно статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як роз`яснено в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Однак, позивачем не надано доказів відсутності будь-яких грошових зобов`язань, або погашення боргів спадкодавця, які вона успадкувала також зі спадковим майном. Позивач не вчиняла будь-яких дій на погашення боргових зобов`язань спадкодавця, відтак суд вважає за немождиве захисити право позивача в обраний ним спосіб.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до частин першої, другої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 Цивільного кодексу України (статті 1218, 1231 Цивільного кодексу України).
В порядку частини першої статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 Цивільного кодексу України).
За частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України).
Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Згідно частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Сторони зобов`язані довести перед судом переконливість своїх доказів.
Суд вправі зробити висновок про недоведеність позову, якщо обставини спору не підтверджуються.
В даній справі позивачем не доведено того, що вона прийняла спадщину і що інші спадкоємці відсутні, адже позов про зняття арешту з майна, як зазначалося вище може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
При цьому, позивачем до суду не наданого жодного доказу в межах яких виконавчих проваджень накладено арешт, не надано доказів щодо боргових зобов`язань спадкодавця, чи існують вони на момент звернення суду з позовом про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності. Доказів, які б вказували, що виконавчі провадження були завершені у зв`язку із фактичним їх виконанням не має, а отже зняття арешту із заявленого майна позбавить можливості можливих кредиторів задовольнити наявні і не виконані вимоги.
Крім того, за роз`ясненнями, що викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI).
У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.
У випадках безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі.
У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.
Отже у спорах про зняття арешту з майна орган державної виконавчої служби не може бути відповідачем у справі.
За приписами частин другої-третьої статті 51 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Проте, позивачка не подавав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача у справі, а суд не наділений повноваженнями на власний розсуд змінювати суб`єктний склад позову.
Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачкою не надано належних, допустимих, та беззаперечних доказів щодо можливості зняття арешту з нерухомого майна, як і не надано доказів правових підстав зняття такого арешту, та враховуючи те, що позовні вимоги пред`явленні до неналежного відповідача у таких спорах, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем
Керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 15, 16, 316, 317, 319, 321, 386 Цивільного кодексу України, керуючись статтями, 4, 10, 76, 77, 141, 263-265, 272 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності, відмовити.
Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), код ЄДРПОУ 34977781, місцезнаходження: 25006, місто Кропивницький, вулиця Преображенська, будинок № 2.
Повний текст рішення суду складено 05.05.2026 року.

Суддя Фортечного районного 
суду міста Кропивницького Людмила КУЛІНКА 

Суддя Фортечного районного суду 
міста Кропивницького Л. Д. Кулінка