ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/8946/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, 
в с т а н о в и в :
Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач, в/ч НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить зобов`язати відповідача відшкодувати завдану матеріальну шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в сумі 26 521 грн 26 к.
Позовні вимоги обґрунтовані такими обставинами. Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 16.09.20 № 601-ВВ «Про особовий склад» інспектору прикордонної служби 2 категорії - навіднику першої групи мінометів відділення вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування сержанту ОСОБА_1 надано частину щорічної основної відпустки за 2025 рік, з 19.09.2025 терміном на 15 діб та наданням 4 дні на дорогу. До виконання службових обов`язків приступити 08.10.2025. Однак 07.10.2025 після завершення щорічної основної відпустки ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону не з`явився. За результатами службового розслідування видано наказ НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 06.12.2025 № 6673-АГ «Про результати службового розслідування», яким встановлено факт нестачі майна НОМЕР_2 прикордонного загону, що було видане у тимчасове користування інспектору прикордонної служби 2 категорії - навіднику першої групи мінометів відділення вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування сержанту ОСОБА_1 , що виразилося в неповернення зазначеного майна та призвело до завдання матеріальної шкоди в особі НОМЕР_2 прикордонного загону і у відповідності до пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» сержанта ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на загальну суму шкоди заподіяної державі в розмірі – 26 521 гривня 26 коп. З метою добровільного відшкодування матеріальної шкоди, завданої державі, посадовими особами в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 був направлений лист про добровільне відшкодування шкоди. Станом на момент подання позову місцезнаходження ОСОБА_1 не відоме та відповіді від нього не надходило. Оскільки вжиті позивачем заходи щодо добровільного відшкодування військовослужбовцем заподіяної шкоди не призвели до повернення надміру виплачених коштів, вказане зумовило звернення до суду з позовом про їх стягнення в примусовому порядку. 
Ухвалою суду від 07.05.2026 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. 
Вимоги ухвали позивачем виконано. 
Ухвалою від 20.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін. 
Копію ухвали від 20.05.2026 отримано позивачем наручно 06.06.2026, що підтверджується його особистим підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення за №R067179829085.
Відповідачу роз`яснено право подання відзиву на позов з посиланням на докази, якими такий обґрунтовується.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 262 КАС України судом вирішено справу на підставі наявних у ній доказів. 
Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 16.09.20 № 601-BB «Про особовий склад» інспектору прикордонної служби 2 категорії - навіднику першої групи мінометів відділення вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування сержанту ОСОБА_1 (П-078370) надано частину щорічної основної відпустки за 2025 рік, з 19.09.2025 терміном на 15 діб та наданням 4 дні на дорогу. До виконання службових обов`язків приступити 08.10.2025.
Інспектор прикордонної служби 2 категорії - навідник першої групи мінометів відділення вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування старший сержант ОСОБА_1 після завершення щорічної основної відпустки 07.10.2025 до НОМЕР_2 прикордонного загону не з`явився.
На підставі наказу НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 11.10.2025 № 5590-АГ «Про призначення службового розслідування» проведено службове розслідування за фактом не з`явлення 07.10.2025 з частини щорічної основної відпустки сержанта ОСОБА_1 (Висновок від 10.11.2025 №28/1693/25-Вн). 
Наказом НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 11.11.2025 № 6156-АГ «Про результати службового розслідування», факт нез`явлення інспектора прикордонної служби 2 категорії - навідника першої групи мінометів відділення вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування сержанта ОСОБА_1 з частини основної щорічної відпустки до тимчасового місця розташування підрозділу ( АДРЕСА_1 ) та перебування без поважних причин поза межами військової частини, тривалістю понад 10 діб - підтверджено.
На підставі наказу НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.12.2025 №6573-АГ «Про призначення службового розслідування» проведено службове розслідування по факту нестачі майна номенклатури відділу тилового забезпечення (Висновок від 03.12.2025 № 06.1.4./1818/25-Вн).
За результатами службового розслідування видано наказ НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 06.12.2025 № 6673-АГ «Про результати службового розслідування» яким встановлено факт нестачі майна НОМЕР_2 прикордонного загону, що було видане у тимчасове користування інспектору прикордонної служби 2 категорії - навіднику першої групи мінометів відділення вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування сержанту ОСОБА_1 , що виразилося в неповернення зазначеного майна та призвело до завдання матеріальної шкоди в особі НОМЕР_2 прикордонного загону і у відповідності до пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» сержанта ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на загальну суму шкоди заподіяної державі в розмірі - 26521 грн 26 коп. (двадцять шість тисяч п`ятсот двадцять одна) грн 26 коп.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 11.10.2025 №1071-ОС «Про особовий склад» вважати сержанта ОСОБА_1 (П-078370), призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, інспектора прикордонної служби 2 категорії - навідника першої групи мінометів відділення вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування, таким, що самовільно залишив військову частину (місце проходження військової служби), з 08.10.2025.
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 24.10.2025 № 1122-ОС «Про особовий склад» зараховано в розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону сержанта ОСОБА_1 (П-078370), призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, інспектора прикордонної служби 2 категорії - навідника першої групи мінометів відділення вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування, за підпунктом 8 пункту 127 Положення (коли більше десяти днів відсутні відомості про місцезнаходження військовослужбовця, повернення військовослужбовця до органу Держприкордонслужби (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ним військової служби) або до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим), як такого, що самовільно залишив військову частину (місце проходження військової служби), з 08.10.2025.
З метою добровільного відшкодування матеріальної шкоди, завданої державі, посадовими особами в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 був направлений лист від 08.04.2026 №10/7617-26-вих про добровільне відшкодування шкоди.
Відповідач добровільно не відшкодував заподіяну матеріальну шкоду у вигляді надмірно отриманого грошового забезпечення, що зумовило звернення в/ч НОМЕР_1 до суду з цим позовом.
При вирішення справи суд керувався таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. 
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі – Статут внутрішньої служби). 
Відповідно до Вступної частини Статуту внутрішньої служби цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). 
Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями. 
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. 
Статтею 27 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягуються до кримінальної відповідальності на загальних підставах. 
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» України від 03.10.2019 № 160-ІХ (далі - Закон № 160-ІХ). 
Згідно з пунктом 4 статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності. 
Частиною першою статті 3 Закону № 160-ІХ визначено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. 
Пунктом 4 частини першої статті 6 Закону №160-ІХ передбачено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, зокрема, вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення. 
Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону №160-ІХ, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника). Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті. 
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. 
З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення в/ч НОМЕР_1 до суду із позовом про відшкодування відповідачем заподіяної шкоди було отримання ОСОБА_1 надмірно грошового забезпечення за період самовільного залишення ним розташування військової частини. 
Відповідно до абзаців 1-4 частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань). Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. 
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. 
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Відповідно до пункту 3 Постанови №704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу постановлено здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерства юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації. 
Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Положення №1115/2009), яке визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період. 
Відповідно до пунктів 48-1 - 48-3 Положення №1115/2009, для військовослужбовців, які самовільно залишили органи Держприкордонслужби або місця служби, дезертирували із Держприкордонслужби або добровільно здалися в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення начальника органу Держприкордонслужби, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення.
Підставою для призупинення військової служби є отримання органом Держприкордонслужби письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань). Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються, про що видається наказ начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходив службу. 
Системний аналіз наведених норм права зумовлює висновок, що з дня самовільного залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби такому військовослужбовцю призупиняється виплата грошового забезпечення, про що видається відповідний наказ. 
Як вбачається із матеріалів справи, наказом НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 06.12.2025 № 6673-АГ «Про результати службового розслідування» яким встановлено факт нестачі майна НОМЕР_2 прикордонного загону, що було видане у тимчасове користування інспектору прикордонної служби 2 категорії - навіднику першої групи мінометів відділення вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування сержанту ОСОБА_1 , що виразилося в неповернення зазначеного майна та призвело до завдання матеріальної шкоди в особі НОМЕР_2 прикордонного загону і у відповідності до пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» сержанта ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на загальну суму шкоди заподіяної державі в розмірі - 26521 гривня 26 коп. 
Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів, у тому числі у вигляді грошового забезпечення, не врегульовані нормами спеціального законодавства. Такі питання регулюються Цивільним кодексом України (далі – ЦК України). 
Так, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
За змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. 
Водночас стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. 
Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.
Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виснував, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України, як винятку із статті 1212 ЦК України, суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. 
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику. 
Судом зазначає, що в ході службового розслідування було встановлено факт неприбуття в НОМЕР_2 прикордонний загін інспектора прикордонної служби 2 категорії - навідника першої групи мінометів відділення вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування сержанта ОСОБА_1 та надмірної виплати йому грошового забезпечення за час самовільного залишення місця служби. 
Вказані факти відповідачем не спростовано, відповідні накази начальника НОМЕР_2 прикордонного загону, якими встановлено факт неприбуття відповідача в розташування військової частини НОМЕР_1 , є чинними, відомостей про оскарження таких в адміністративному або судовому порядку судом не здобуто. 
Викладене в сукупності зумовлює висновок суду про недобросовісність у діях відповідача, яка проявилась в отриманні грошового забезпечення під час самовільного залишення місця проходження військової служби, тому такі надмірно отримані грошові кошти підлягають поверненню позивачу як безпідставно набуті. 
Відповідач не відреагував на лист НОМЕР_2 прикордонного загону від 08.04.2026 №10/7617-26-вих про необхідність добровільного відшкодування матеріальної шкоди, докази добровільного повернення ним надмірно виплаченого грошового забезпечення у матеріалах справи відсутні. 
Оцінюючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі шляхом стягнення на користь держави в особі в/ч НОМЕР_1 з ОСОБА_1 26 521 грн 26 к. завданої шкоди.
Відповідно до положень статті 139 КАС України не підлягаютьвідшкодуванню понесені позивачем судові витрати. 
Керуючись ст.ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262,293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Позов Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код РНОКПП НОМЕР_5 ) про відшкодування матеріальної шкоди, - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) завдану матеріальну шкоду в сумі 26 521 (двадцять шість тисяч п`ятсот двадцять одна) грн 26 к. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хома О. П.