ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/760/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Плеханова З.Б. 
при секретарі 
за участю:
позивача: ОСОБА_1 ,
представник позивача -Петрецький С.І.
відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області -представник Словенка-Козлова С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ

16 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся в Закарпатський окружний адміністративний суд з позовом, в якому просить:

- Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в призначенні пенсії № 5 від 03.01.2026 року підписане 20.01.2026 року №0700-0306-5/3766 Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, яким відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до пункту «ж» статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити з 25.12.2025 року ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , пенсію за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із урахуванням загальної вислуги років 27 років 00 місяців 12 днів та періоду служби з 07.11.2015 по 09.03.2016, а також виплачувати її в подальшому без застосування постанови Кабінету Міністрів України № 821 від 14.07.2025 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень»

- Вирішити питання розподілу судових витрат;

- Витребувати від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області оригінал чи належним чином завірену копію відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 ;

- Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.05 лютого 2026 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 25.12.2025 року повноваженим структурним підрозділом з підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення (перерахунку) пенсій, оформлено та надіслано до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подання про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
Однак, 06 лютого 2026 року за місцем роботи позивача було проінформовано, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області 03.01.2026 року за результатами розгляду документів для призначення (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №5 від 03.01.2026 року та надано копію такого рішення. 
Приймаючи таке рішення, відповідач вказав, що ОСОБА_1 після звільнення з органів МВС 06.11.2015 року проходив військову службу в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області з 07.11.2015 року по 09.03.2016 року. Мотивів, з чого виходило Головне управлінні Національної поліції в Закарпатській області в тексті Рішення про відмову в призначенні пенсії №5 від 03.01.2026 року, підписане 20.01.2026 року №0700-0306-5/3766, не наведено. 
Позивач вважає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у призначенні мені пенсії за вислугу років та в зарахуванні до вислуги років періоду служби в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області з 07.11.2015 по 09.03.2016 є безпідставною та такою, що грунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Вказує, що він був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ 06.11.2015 та вже 07.11.2015 прийнятий на службу до органу, що входить до системи МВС України, тобто переривання служби не відбулося, а його правовий статус як особи, що продовжила службу системі МВС України, збережено. Таким чином, вважає, що період служби в органах Національної поліції з 07.11.2015 по 09.03.2016 підлягає обов`язковому зарахуванню до вислуги років для призначення пенсії за пунктом «ж» статті 1-2 Закону № 2262-XII Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Додатково зазначає, що період роботи на посаді начальника сектору Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, яку він обіймав в структурі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (органах поліції) в період з 07.11.2015 року по 09.03.2016 року зараховано йому в загальних стаж роботи на державній службі, що підтверджується Довідкою РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях від 10.02.2026 року №31/28/13-2670-вн-2026. При цьому, окремого нормативно-правового акту, яким затверджено перелік посад у Міністерстві внутрішніх справ України, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу» не існує і це на переконання позивача є логічним виходячи з законодавчого визначення терміну «державний службовець». І визначальним є не проходження військової служби в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області, а саме продовження роботи в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що це заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу".
У зв`язку з вищевикладеним, просить суд задоволити його позовні вимоги в повному обсязі.

17 лютого 2026 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито загальне позовне провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

25 лютого 2026 року від відповідача надійшли матеріали відмовної пенсійної спраи позивача

Головним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області 27.02.2026 до суду подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечив проти заявлених позовних вимог. Зазначає, що розглянувши заяву позивача від 25.11.2025 року та Подання Відділу координації пенсійних питань Міністерства Внутрішніх справ України №1814 від 4 19.12.2025 року про призначення пенсії ОСОБА_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішенням №5 від 03.01.2026 року відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
По перше, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного Реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Головним управлінням було встановлено, що позивач після звільнення з органів МВС 06.11.2015 не продовжив роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а продовжив проходити військову службу вже в Головному управлінні Національної поліції у Закарпатській області з 07.11.2015 р. по 09.03.2016 р. та йому було присвоєно з 07.11.2015 року спеціальне звання майор поліції в порядку переатестування та установлення посадових окладів згідно штатного розпису.Отже, ОСОБА_1 не має право на пенсію за вислугу років відповідно до п.«ж» ч.1 ст.12 Закону 2262-XII. 
Звертає увагу суду, що останнім місцем служби позивача було Головне управління Національної поліції в Закарпатській області на посаді начальника сектору Управління превентивної діяльності з 07.11.2015 р. по 09.03.2016 р.
На посаду головного спеціаліста відділу організації реєстраційно-екзаменаційної роботи та взаємодії із суб`єктами господарювання регіонального сервісного центру МВС в Закарпатській області, як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір, ОСОБА_1 призначено з 10.03.2016 року та присвоєно йому 13 ранг державного службовця. Разом з тим станом на 09.03.2016 року позивач не має необхідної вислуги років - 22 календарних роки та 6 місяців передбаченої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону №2262-XII. 
Додатково зазначено, що відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України №199 від 27 березня 2024 року «Про організаційно-штатні зміни у МВС» з 01 травня 2024 року саме Регіональні сервісні центри МВС уповноважені приймати заяви про призначення пенсії за вислугу років від звільнених зі служби в поліції та готувати і подавати документи, що необхідні для призначення пенсій до органу, що призначає пенсію. Станом на сьогоднішній день до структурних підрозділів Пенсійного фонду України від уповноваженого органу Національної поліції України подання та документів необхідних для призначення пенсії ОСОБА_1 не надходило.

10 березня 2026 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, де зазначив, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач виходив з мотивів того, як свідчить текст самого рішення, що позивач після звільнення з органів МВС 06.11.2015 року проходив військову службу в ГУНП в Закарпатській області з 07.11.2015 року по 09.03.2016 року. Мотивів, з чого виходив відповідач в тексті рішення, не наведено. Тобто оскаржуване рішення не містить таких підстав для відмови в призначенні пенсії, як внесення подання та документів необхідних для призначення пенсії ОСОБА_1 неповноважним органом, а також відсутність в позивача необхідної вислуги років – 22 календарних роки та 6 місяців передбаченої пунктом «а» частини першої ст. 12 Закону №2262-ХІІ. 
Ці підстави відповідач викладає виключно у відзиві на позовну заяву, однак така мотивація відсутня в самому оскаржуваному рішенні, крім того подання та документи необхідні для призначення пенсії позивачу були розглянуті відповідачем і за результатами розгляду таких винесено оскаржуване рішення.
Також вказує, що фактично ОСОБА_1 був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ 06.11.2015 та вже 07.11.2015 прийнятий на службу до органу, що входить до системи МВС України, тобто переривання служби не відбулося, а правовий статус позивача як особи, що продовжила службу в системі МВС України, збережено. 
Таким чином, вважаємо, що період служби в органах Національної поліції з 07.11.2015 по 09.03.2016 підлягає обов`язковому зарахуванню до вислуги років для призначення пенсії за пунктом «ж» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і саме таке зарахування відображає Розрахунок вислуги років на пенсію майора міліції ОСОБА_1 від 19.11.2025 року оформлений Регіональним центром ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, копія якого міститься в матеріалах справи, який визначає, що вислуга років, що дає право на призначення пенсії станом на 19.11.2025 року 28 років 03 місяці 01 день, у тому числі час служби в календарному обчисленні 18 років 02 місяці 21 день; час роботи за п. «ж» ст.1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" – 10 років 00 місяців 10 днів. 
Вказаний період саме охоплює період роботи з 07.11.2015 року по 19.11.2025 року, тобто і період з 07.11.2015 по 09.03.2016, який безпідставно всупереч поданим документам відповідач не зарахував в стаж роботи і вказує у відзиві на позов (в тексті оскаржуваного рішення про це не зазначається взагалі) про відсутність в ОСОБА_1 необхідної вислуги років – 22 календарних роки та 6 місяців передбаченої пунктом «а» частини першої ст. 12 Закону №2262-ХІІ.

12 березня 2026 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

Розгляд справи призначено на 22 квітня 2026 року.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Обставини встановлені судом

Починаючи з 08 серпня 2000 року, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а до цього був курсантом Донецького училища міліції МВС України (1997-2000 роки).

Згідно із наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 06.11.2015 №260 о/с «По особовому складу» з 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 був звільнений у запас Збройних Сил, згідно з пунктом 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим начальницьким складом органів внутрішніх справ відповідно до пункту 64 «з» ( у зв`язку переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

07.11.2015 року, ОСОБА_1 згідно із наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 07.11.2015 №5 о/с «По особовому складу» прийнятий на службу до органу, що безпосередньо підпорядковується МВС (входить до системи МВС) - начальником сектору Управління превентивної діяльності ГУ НП в Закарпатській області. 

Протягом періоду служби в поліції з 07.11.2015 по 09.03.2016 ОСОБА_1 нараховувалося грошове забезпечення з якого сплачувалися страхові внески відповідно до законодавства, про що свідчать дані з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 

З 10.03.2016 по 28.08.2024 ОСОБА_1 працював на посадах державного службовця в РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС). 

23.08.2026 року наказом Головного сервісного центру МВС за №2/28/286кп «Про переведення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 було переведено на посаду заступника начальника відділу організації технічного контролю транспортних засобів регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) (місце роботи Ужгород) з 28 серпня 2024 року, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису в розмірі 7100 грн, зі збереженням раніше встановленої надбавки з 3 (третій) ранг державного службовця та надбавки за вислугу років на державній службі.

Станом на 28.08.2024 року вислуга років ОСОБА_1 для призначення пенсії становить 27 років 00 місяців 12 днів.

25.12.2025 року уповноваженим структурним підрозділом з підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення (перерахунку) пенсій, оформлено та надіслано до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подання про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

06 лютого 2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області 03.01.2026 року за результатами розгляду документів для призначення (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №5 від 03.01.2026 року та надано копію такого рішення. 
З оскаржуваного рішення вбачається наступне:

« Розглянувши заяву  ОСОБА_1 
Дата народження  ІНФОРМАЦІЯ_1  
Податковий номер  НОМЕР_1 
Дата звернення до територіального органу Пенсійного фонду України 25.12.2025 року №534 
Щодо призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб. звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

Законодавче обгрунтування права:

Згідно п. «ж» ст. 1-2 Закону №2262 право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» мають державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що замішуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах на будь-яких посадах. 

Встановлено:

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного Реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (РНОКПП НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 після звільнення з органів МВС 06.11.2015 року проходило військову службу в Головному управлінні Національній поліції у Закарпатській області з 07.11.2015 р. по 09.03.2016 р.
Враховуючи вишевикладені обставини прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років.

Порядок оскарження:

Згідно статті 66 Закону №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» рішення про відмову в призначенні пенсії або її перерахунку, зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, порушення строків і заниження розмірів пенсії може бути оскаржено до вищих органів або до суду. 
Скарга може бути подана протягом одного року з дня прийняття рішення, але не більш як через 30 календарних днів з дня ознайомлення особи з прийнятим рішенням. 
Подання скарги не позбавляє права звернутися до адміністративного суду відповідно законодавства. 
Згідно із статтями до 74,75 Закону України «Про адміністративну процедуру» рішення набирає чинності з дня доведення його до відома особи, яка звернулася за призначенням пенсії. 
Якщо час отримання адміністративного акту, надісланого поштою, електронною поштою або переданого з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, не зафіксовано, такий адміністративний акт вважається доведеним до відома особи на п`ятий календарний день з дня його надсилання адміністративним органом, крім випадків, якщо адміністративний акт не надійшов до особи або надійшов пізніше.».

Мотиви та норми права застосовані судом

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. 
Відповідно до пункту «ж» статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах. 
Пунктом 15 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які на день набрання чинності цим Законом мали календарну вислугу не менше 5 років та продовжили службу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями (а в навчальних, медичних закладах та науководослідних установах - на будь-яких посадах), після досягнення вислуги років, що дають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", мають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
На день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» (06 серпня 2015 року) позивач проходив службу в органах внутрішніх справ і мав календарну вислугу більше п`яти років, що є основною вимогою для призначення пенсії згідно пункту «ж» частини першої статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
Після звільнення зі служби позивач працював в органах, що підпорядковуються МВС України відповідно до пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних Закону України «Про Національну поліцію», про що вказано вище. 
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "3" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. 
Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону 2262-XII до вислуги років осіб, зазначених у пункті "ж" статті 1- 2 цього Закону, додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після 2 звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в навчальних, медичних закладах та науководослідних установах на будь-яких посадах.
Верховний Суд у своїй постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а дійшов такого висновку: «……основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку…».
При цьому, Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17.
Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262 і положенням цього Закону не суперечить.
Також, в цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік 365 календарних днів, календарний місяць 30 календарних днів).
Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб`календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393.
Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 та від 17.05.2023 у справі № 500/2030/20.
За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено судом, 23.08.2026 року наказом Головного сервісного центру МВС за №2/28/286кп «Про переведення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 було переведено на посаду заступника начальника відділу організації технічного контролю транспортних засобів регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) (місце роботи Ужгород) з 28 серпня 2024 року, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису в розмірі 7100 грн, зі збереженням раніше встановленої надбавки з 3 (третій) ранг державного службовця та надбавки за вислугу років на державній службі.
Вислуга років на 25.12.2025 року становить 27 років 00 місяців 12 днів.
Отже, загальна вислуга років позивача для призначення пенсії з урахуванням пільгової вислуги років на день звільнення перевищує необхідні для призначення пенсії за вислугу років 25 календарних років і становить 27 років 00 місяці 12 днів, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що позивач має право на пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону №2262.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити з 25.12.2025 року ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , пенсію за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із урахуванням загальної вислуги років 27 років 00 місяців 12 днів та періоду служби з 07.11.2015 по 09.03.2016, суд зазначає наступне.

Як зазначено у частині 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
В даному випадку враховуючи протиправність оскаржуваного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії та беручи до уваги те, що призначення пенсії належить до виключної компетенції пенсійного органу, який і має здійснити відповідний повторний розрахунок страхового стажу позивача із урахуванням період служби позивача в Головному управління Нацполіції у Закарпатській області з 07.11.2015 року по 09.03.2016 року, суд дійшов висновку, що порушені права позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати період служби ОСОБА_1 в Головному управління Нацполіції у Закарпатській області з 07.11.2015 року по 09.03.2016 року до вислуги років для призначення пенсії згідно п. "ж" ст.1-2 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та повторно розглянути Подання відділу координації пенсійних питань Міністерства Внутрішніх справ №1814 від 19.12.2025 року про призначення пенсії ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплачувати пенсію в подальшому без застосування постанови Кабінету Міністрів України №821 від 14.07.2025 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень», суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.
Судом не встановлено, а позивачем не обґрунтовано порушення його прав в цій частині позовних вимог, отже, суд вважає передчасним надавати оцінку вказаним обставинам та майбутній можливій поведінці відповідача у цьому рішенні.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, заявлені позовні вимоги в цій частині, підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення №5 Головного управління ПФУ в Закарпатській області від 03.01.2026.

Зобов`язати Головне управління ПФУ в Закарпатській області зарахувати період служби ОСОБА_1 в Головному управління Нацполіції у Закарпатській області з 07.11.2015 року по 09.03.2016 року до вислуги років для призначення пенсії згідно п. "ж" ст.1-2 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Зобов`язати Головне управління ПФУ в Закарпатській області повторно розглянути Подання відділу координації пенсійних питань Міністерства Внутрішніх справ №1814 від 19.12.2025 року про призначення пенсії ОСОБА_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адмінсуду протягом 30 днів з дня виготовлення повного текст у судового рішення.

Суддя	З.Б.Плеханова	

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07 травня 2026 року