ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року	справа № 380/430/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, код ЄДРПОУ 13814885) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» (с. Заболотці, Золочівський р-н., Львівська обл., код ЄДРПОУ 30061785) про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:
на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб», у якій позивач просить суд:
- стягнути з Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» (місцезнаходження: 80630, Львівська область, Золочівський район, с. Заболотці, код ЄДРПОУ 30061785) 23104,32 грн. заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ЄДРПОУ 13814885).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач зобов`язаний проводити оплату по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах працівникам підприємства. За відповідачем рахується заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат позивача на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за червень-листопад 2025 року у загальному розмірі 23 104,32 грн. Добровільно відповідач заборгованість не сплатив, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Оскільки станом на день звернення до суду відповідач не відшкодував фактично понесених витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, позивач просить суд стягнути їх у примусовому порядку.
Ухвалою суду від 14.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.
Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим ст. 162 КАС України, не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив. Копія ухвали про відкриття провадження у справі надіслана відповідачу рекомендованим листом № R067080119876 на адресу його місцезнаходження. Проте до суду повернувся конверт з повідомленням про вручення поштового відправлення, на якому міститься відмітка поштового відділення «Повернення відправнику (адресат відсутній за вказаною адресою)».
Частиною 11 статті 126 КАС України визначено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Таким чином, відповідач вважається своєчасно та належним чином повідомленим про розгляд справи.
За приписами ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як платник внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до пункту 1 статті 114 розділу XIV-1 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць. 
Відповідач як підприємство, працівники якого були зайняті на таких роботах та вийшли на пенсію на пільгових умовах, зобов`язаний сплачувати Пенсійному фонду витрати на виплату та доставку таким працівникам пільгової пенсії.
Позивач вказує, що згідно Розрахунків фактичних втрат на виплату та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період червень - листопад 2025 заборгованість СТЗОВ «Хлібороб» становить 23104,32 грн.
Оскільки відповідач не відшкодував понесені позивачем витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі – Закон №1058-IV), зокрема, визначені принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов`язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.
Статтею 5 дію вказаного Закону поширено на регулювання відносин, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить.
Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року №400/97-ВР (далі – Закон №400/97-ВР) визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Відповідно до пп. 1, 2 ст. 1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, які використовують працю найманих працівників.
Згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі – Закон №1788-ХІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад i показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, i за результатами атестації робочих місць.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. При цьому до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату та доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIII, здійснюється у такому порядку: підприємства та організації вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Порядок та розмір відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій призначених на пільгових умовах визначений Розділом 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663 (далі - Інструкція №21-1).
Згідно пунктів 6.4 та 6.7 вказаної Інструкції, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року. Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат.
Отже, обов`язок з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», покладений на підприємства.
При цьому, суд зазначає, що обов`язок визначення сум відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій покладено на позивача. Разом з тим, обов`язок відповідача щодо відшкодування таких витрат виникає лише після отримання ним відповідного розрахунку. Підставою для відшкодування вказаних сум є розрахунок цих витрат, який має бути належним чином надісланий підприємству та отриманий ним.
Відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування зазначених витрат в розмірах визначених позивачем, підставою для відшкодування вказаних сум є розрахунки цих витрат, який надсилається підприємству.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 28.11.2019 у справі № 460/3113/18.
Відповідно до долученого до позовної заяви Розрахунку суми позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за червень - листопад 2025 року у сумі 23 104,32 грн.
Згідно долученого до матеріалів справи Розрахунку витрат на виплату та доставку пільгових пенсій № 2344/р від 07.04.2025, позивачем визначено суму до відшкодування фактичних витрат з квітня 2025 року у розмірі 3850,72 грн.
Згідно пунктів 6.4 та 6.7 Інструкції №21-1, підставою для виникнення обов`язку підприємства з відшкодування таких витрат є отримання ним відповідного розрахунку на конкретну суму та за конкретний період.
Дослідивши надані позивачем докази, суд встановив, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано супровідний лист від 10.04.2025 №1300-5504-8/50236, яким на адресу відповідача було направлено Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій № 2344/р від 07.04.2025, у якому визначено суму до відшкодування фактичних витрат з квітня 2025 року у розмірі 3850,72 грн.
Водночас, судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 у справі № 380/18212/25, яке набрало законної сили, вже було задоволено позов Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» та стягнуто заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за період з грудня 2024 року по травень 2025 року включно.
Таким чином, наданий позивачем розрахунок № 2344/р від 07.04.2025 стосується періоду, заборгованість за яким, вже була предметом судового розгляду та стягнута за рішенням суду, що набрало законної сили, а отже, такий не може бути підставою для задоволення нових позовних вимог.
Щодо заявленого у даній справі періоду з червня по листопад 2025 року, суд зазначає, що позивачем не надано до суду жодного розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за вказаний період, які були скеровані на адресу відповідача. 
Крім цього, долучені до позовної заяви копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень № 0601101875877, № 0601122243803 та № 0601134317217 не містять інформації про те, які саме документи направлялися відповідачу. 
Суд зазначає, що законодавством визначено чіткий, імперативний та процедурно врегульований механізм формування і сплати сум відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Визначення розміру таких витрат віднесено до компетенції органів Пенсійного фонду України, які на підставі відомостей про призначення пенсій складають розрахунки фактичних витрат і надсилають їх відповідним підприємствам.
Надісланий розрахунок є належною та достатньою правовою підставою для виникнення обов`язку зі сплати визначених сум, а підприємство не наділене правом ухилятися від виконання такого обов`язку з мотивів незгоди із самим принципом його покладення. Обов`язок сплати має імперативний характер і підлягає виконанню у строки, прямо встановлені Інструкцією.
Аналогічні правові висновки зробив Верховний Суд у постанові від 09.03.2026 у справі № 520/35281/24.
Враховуючи те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту направлення на адресу відповідача розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період червень-листопад 2025 року, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позову.
Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про відмову у задоволенні позову повністю.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ухвалив:
у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст судового рішення складено 15.05.2026 року.

Суддя	Костецький Назар Володимирович