П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/5348/25	
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.
Дата і місце ухвалення: 29.01.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року у справі №420/5348/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просила: 
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не включення щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку за 2017-2024 роки як учаснику бойових дій згідно п.12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2017-2024 роки як учаснику бойових дій згідно п.12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; 
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не включення щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних щорічних відпусток за 2022, 2023 та 2024 роки; 
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023 та 2024 роки з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, а має тимчасовий та одноразовий характер, оскільки виплачується лише на період дії воєнного стану та залежить від фактичного виконання військовослужбовцем відповідних завдань і умов проходження служби.
Апелянт вказує, що така винагорода не входить до структури щомісячного грошового забезпечення військовослужбовця, а тому не підлягає включенню до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та щорічної основної відпустки.
Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно поширив дію постанови Кабінету Міністрів України №168 на правовідносини, які виникли до набрання нею чинності, оскільки право на отримання додаткової винагороди виникло лише з 24.02.2022, а відтак така виплата не могла враховуватись при обчисленні компенсації за невикористані відпустки за 2017-2021 роки.
Також апелянт посилається на те, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168, не має постійного характеру, не є гарантованою щомісячною виплатою та не відноситься до складових місячного грошового забезпечення, визначених спеціальним законодавством.
З огляду на викладене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходила військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ). 
Під час проходження військової служби позивачці виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». 
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) позивачку звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення. 
При звільненні позивачці було нараховано та виплачено: грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2017-2024 роки; грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних відпусток за 2022, 2023 та 2024 роки. 
Разом з тим під час обчислення зазначених компенсацій відповідачем не було включено до складу місячного грошового забезпечення додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168, що і стало підставою для звернення позивачки до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, має щомісячний характер, входить до структури грошового забезпечення військовослужбовця та підлягає врахуванню при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки спірна додаткова винагорода виплачувалась позивачці щомісячно під час проходження служби, вона є складовою місячного грошового забезпечення, а тому підлягає включенню до розрахунку компенсації за невикористані відпустки.
Також суд першої інстанції зазначив, що невключення відповідачем додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, до складу грошового забезпечення при нарахуванні компенсації за невикористані відпустки призвело до порушення права позивачки на належне грошове забезпечення та отримання всіх передбачених законом виплат у повному обсязі.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі втрати працездатності, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про відпустки», постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, а також підзаконними нормативно-правовими актами, що визначають порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби.
Відповідно до частини другої статті 9 зазначеного Закону до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отже, законодавець прямо розмежував щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення як самостійні складові грошового забезпечення військовослужбовця.
Частиною четвертою статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, а порядок його виплати визначається керівниками відповідних державних органів.
На виконання зазначених положень Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Відповідно до пункту 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
На підставі Постанови №704 наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.
Пунктом 2 розділу І Інструкції №558 визначено, що до складу місячного грошового забезпечення входять основні види грошового забезпечення та щомісячні додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 6 глави 8 розділу V Інструкції №558 грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки обчислюється виходячи саме з розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця на день виключення зі списків особового складу.
Отже, для правильного вирішення цього спору визначальним є встановлення того, чи належить додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, до складових саме місячного грошового забезпечення, з якого відповідно до Інструкції №558 здійснюється обчислення грошової компенсації за невикористані дні відпустки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 на період дії воєнного стану запроваджено додаткову винагороду військовослужбовцям та іншим особам, визначеним цією постановою.
Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовця. Водночас питання щодо включення такої виплати до складу місячного грошового забезпечення для обчислення компенсації за невикористані дні відпустки предметом розгляду Великої Палати не було.
Висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №280/8933/24 стосуються правової природи додаткової винагороди як виду грошового забезпечення та порядку застосування Закону України №2050-ІІІ, однак не вирішують питання щодо її включення до складу місячного грошового забезпечення для цілей обчислення компенсації за невикористані дні відпустки військовослужбовців Державної прикордонної служби України.
При цьому пунктом 11 Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом МВС України від 26 січня 2023 року №36, а також пунктом 14 Особливостей, затверджених наказом МВС України від 01 вересня 2023 року №726, додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, прямо віднесено до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Саме ці нормативні акти визначають правову природу відповідної виплати для військовослужбовців Державної прикордонної служби України та є спеціальними щодо загальних положень Закону №2011-XII.
Отже, сама по собі належність додаткової винагороди до системи грошового забезпечення військовослужбовця не свідчить про необхідність її включення до складу місячного грошового забезпечення, оскільки чинне спеціальне нормативне регулювання прямо визначає таку виплату як одноразовий додатковий вид грошового забезпечення.
Аналогічного висновку щодо застосування наведених норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2026 року у справі №420/77/25, зазначивши, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, не підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення грошової компенсації за невикористані дні відпустки військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.
Колегія суддів враховує, що спірна додаткова винагорода встановлена виключно на період дії воєнного стану, має спеціальний тимчасовий характер та безпосередньо пов`язана з особливими умовами проходження військової служби в зазначений період.
Право на її отримання залежить від наявності передбачених нормативними актами умов, фактичного виконання військовослужбовцем відповідних завдань та підтверджується наказами уповноважених посадових осіб. При цьому розмір такої винагороди не є сталим та гарантованим, а визначається залежно від конкретних умов проходження служби та обсягу виконаних завдань.
З матеріалів справи вбачається, що розмір додаткової винагороди, виплаченої позивачці, у різні періоди відрізнявся, що свідчить про відсутність у цієї виплати ознак постійної складової місячного грошового забезпечення.
Колегія суддів також зазначає, що сам по собі факт здійснення виплати щомісячно не є визначальним для віднесення відповідної виплати до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення у розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Визначальним у цьому випадку є правова природа відповідної виплати та її нормативне регулювання. Як уже зазначалось, спеціальними нормативними актами, які регулюють порядок виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, таку винагороду прямо віднесено до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, виникло лише з 24 лютого 2022 року.
Відтак суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про можливість врахування при розрахунку компенсації за невикористані відпустки за 2017– 2021 роки виплати, право на отримання якої виникло лише після 24.02.2022, коли зазначена додаткова винагорода нормативно не існувала та не могла враховуватися при визначенні розміру грошового забезпечення позивачки.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168, хоча і є видом грошового забезпечення військовослужбовця, однак відповідно до спеціального нормативного регулювання належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення та не підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення, з якого відповідно до пункту 6 глави 8 розділу V Інструкції №558 обчислюється грошова компенсація за невикористані дні відпустки.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведене колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють структуру грошового забезпечення військовослужбовців та порядок обчислення грошової компенсації за невикористані дні відпустки.
Зокрема, суд першої інстанції безпідставно ототожнив фактичну періодичність виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, із її правовою природою, не врахував спеціальне нормативне регулювання, яким таку виплату прямо віднесено до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а також не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права.
Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість врахування спірної винагороди під час обчислення компенсації за невикористані дні відпустки за періоди, коли така виплата нормативно не існувала та не могла бути складовою грошового забезпечення позивачки.
Колегія суддів також враховує, що включення додаткової винагороди, запровадженої державою на період дії воєнного стану як спеціальної тимчасової виплати, до складу місячного грошового забезпечення для обчислення компенсації за невикористані дні відпустки фактично призвело б до зміни правової природи такої виплати та поширення на неї правового режиму, який спеціальним законодавством для неї не встановлений.
При цьому ані Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ані Постанова Кабінету Міністрів України №704, ані Інструкція №558, ані Постанова Кабінету Міністрів України №168 не містять положень, які б прямо передбачали включення додаткової винагороди, встановленої на період дії воєнного стану, до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні відпустки.
Суд не наділений повноваженнями змінювати встановлену законодавцем правову природу відповідної виплати або поширювати на неї правовий режим інших складових грошового забезпечення за відсутності прямого нормативного регулювання.
Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для включення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, до складу місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення грошової компенсації за невикористані дні відпустки.
Натомість висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до статті 317 КАС України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
За таких обставин апеляційна скарга НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) підлягає задоволенню, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись статтями 9, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) - задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року у справі №420/5348/25 - скасувати.
Прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук