Справа № 186/2386/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді - Іванюк І.Д.
секретаря судового засідання – Гаврилець О.М.
за участю представника позивача – Галюка В.В.
представника відповідача - ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,-

встановив:

Позивач ПАТ «Акціонерний Банк «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № Ф-605 від 11.04.2008 року, наданого для придбання нерухомості, у сумі 77154, 33 долари США та 15215,24 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 11.04.2008 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та відповідачем було укладено кредитний договір № Ф-605, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти у сумі 38700,00 доларів США на строк по 10.04.2028 року із сплатою 10% річних. Згідно з пунктом 1.5. кредитного договору, кредит надавався на придбання нерухомості: житлового будинку, загальною площею 56,8 кв.м, житловою площею 46,8 кв.м., що розташований за аресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 1.3. кредитного договору сторонами узгоджено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,2% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1., оплата якої здійснюється у національній валюті України за курсом НБУ на дату нарахування банком комісійної винагороди згідно із п.3.1.8. кредитного договору. Відповідно до пункту 3.1.1. кредитного договору, кредит надавався позичальнику шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику у АБ «Укргазбанк». Пунктом 2.1. кредитного договору визначено, що згідно договору іпотеки від квітня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за дійсним договору банком прийнято в іпотеку нерухомість, яку визначено у п. 1.5. цього договору. Відповідно до пункту 3.3.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався використовувати на зазначені в п. 1.5. дійсного договору цілі та здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісій платежів у передбачені цим договором строки.
Згідно з пунктом 3.3.3. кредитного договору, позичальник здійснює повернення кредиту на рахунок, відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК», щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредит розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 161,25 доларів США. Якщо останній день для сплати частини кредиту припадає на вихідний святковий день, то сплата чергового платежу по кредиту здійснюється напередодні. 
Пунктом 3.3.4. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язався щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного місяця та від закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.1. цього договору, також в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору, з врахуванням п.4.1. цього договору сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної в п.1.1. цього договору на рахунок відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК».
Пунктом 3.1.8, кредитного договору визначено, що банк зобов`язаний здійснювати нарахування процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту в останній робочий день місяця, за який сплачується проценти та комісії також в день - закінчення строку, на який надано кредит.
Відповідно до пункту 3.1.9. кредитного договору встановлено, ненадходження платежів від позичальника у встановлені дійсним договором строк суми непогашених у строк платежів перераховуються на рахунок простроченої заборгованості.
За умовами умами пункту 3.1.10 кредитного договору, на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються, виходячи з процентної ставки, зазначеної у п.1.1., збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення заборгованості. 
В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки без оформлення заставної, який посвідчений приватним нотаріусом нотаріального округу Луганської області Аврешиною І.В. 11 квітня 2008р., зареєстровано у реєстрі за № 1521, предметом якого є нерухоме майно – житловий будинок АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на підставі права власності.
Позивачем обов`язки за кредитним договором були виконані в повному обсязі 11 квітня 2008 року та кредитні кошти в сумі 38 700,00 доларів США було перераховано на поточний рахунок відповідача за № НОМЕР_1 , що підтверджується випискою по рахунку. Водночас відповідач своїх зобов`язань за вказаним договором не виконав, внаслідок чого йому нараховано заборгованість у сумі 77154, 33 долари США та 15215,24 грн, яка складається з строкової заборгованості по кредиту 5482,50 доларів США, простроченої заборгованості по кредиту – 30722,70 доларів США, простроченої заборгованості по процентах - 39542,10 доларів США, простроченої заборгованості по комісії за обслуговування кредиту – 15215,24 грн, заборгованості за несвоєчасне повернення кредиту за період з 13.07.2021 року по 23.02.2022 року (3% річних згідно із ст. 625 ЦК України) – 672,52 долари США та заборгованість за несвоєчасне погашення процентів за період з 13.07.2021 року по 23.02.2022 року (3% річних згідно із ст. 625 ЦК України) -734,51 доларів США, що підтверджується випискою із рахунків позичальника. За наведеного просить цей борг стягнути у примусовому порядку та позов задовольнити. 
Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025 року справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за іпотечним договором передано за підсудністю на розгляд Залізничному районному суду м.Львова.
Ухвалою суду від 30.12.2025 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання для розгляду справи.
Ухвалою суду від 17.02.2026 року відмовлено у залученні правонаступника позивача та призначено справу до судового розгляду. 
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з аналогічних підстав. Додатково зазначив, що дія ч. 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на даний договір не розповсюджується, оскільки прострочка із сплати заборгованості у позичальника виникла до окупації міста . Таким чином наведена практика ВС у постанові від 05 лютого 2026 року по справі №757/29209/22-ц не є аналогічною. Також зазначив, що безпідставним є покликання відповідача на ст. 9-2  Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», оскільки згідно із ч. 6 вказаної статті, положення частин першої–п`ятої цієї статті не поширюються на заборгованість внутрішньо переміщених осіб, які залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України та в яких станом на дату початку тимчасової окупації наявне прострочення сплати платежів за кредитними договорами та/або договорами позики, а борг відповідача якраз виник ще до початку тимчасової окупації. 
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, зазначивши, що вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на відсутність у відповідача обов`язку з погашення кредиту та процентів на період окупації згідно із Законом № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Згідно з матеріалами справи, предметом іпотеки за договором є житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на тимчасово окупованій території України з 2014 року. Відповідно до частини 6 статті 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» упродовж строку тимчасової окупації особи, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї, звільняються від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Положення цього пункту не поширюються на об`єкти житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України. Оскільки предметом іпотеки за договором від 11.04.2008 року є будинок у м. Луганську загальною площею 56,8 кв. м, то в силу прямої вказівки закону відповідач звільнений від обов`язку погашення тіла кредиту та відсотків на весь період окупації м. Луганська. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 757/29209/22-ц (провадження № 61-6938св24) сформулювала чіткий правовий висновок щодо застосування ст. 15 Закону № 1207-VII: “39. Інакше кажучи, виконання особами, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї (незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб), обов`язку погасити основну суму іпотечного кредиту та нараховані відсотки за ним відстрочується на період тимчасової окупації території, на якій розташоване (зареєстроване) іпотечне майно, якщо ця територія зазнала окупації після укладення іпотечного договору”. 45. Отже, вимога позивача до банку про зобов`язання звільнити від обов`язку погасити основну суму іпотечного кредиту та нараховані за ним відсотки до деокупації міста Маріуполя не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу як позовна. Наявність у банку визначеного у частині шостій статті 15 Закону № 1207-VII обов`язку звільнити позивача від виконання цивільного обов`язку на строк тимчасової окупації території, на якій розташований об`єкт (предмет) іпотеки може бути аргументом позивача у межах ініційованого банком судового спору про стягнення кредитної заборгованості. У такому спорі вказаний аргумент суд має оцінити, врахувавши встановлені обставини справи, та у разі підтвердження сукупності умов, визначених у частині шостій статті 15 Закону № 1207-VII , відмовити у задоволенні позову (повністю чи частково). 51. … “Тому банк не може як вимагати від позивача погасити цей кредит і відсотки за ним, так і надсилати позивачеві будь-які вимоги та повідомлення про необхідність внесення платежів за договором про іпотечний кредит.” Верховний Суд наголосив, що таке звільнення відбувається "в силу вказівки закону". Отже, Позивач не має права вимагати стягнення заборгованості (ні поточної, ні простроченої) до моменту деокупації м. Луганська. Вимога Позивача про дострокове стягнення всієї суми кредиту є грубим порушенням прав, гарантованих Законом № 1207-VII. Отже, сам факт подання Позивачем цього позову є порушенням закону, що підтверджено також Окремою ухвалою яку Верховний Суд постановив у цій справі щодо Національного банку України, звернувши увагу на необхідності перевірки фактів недотримання фінансовими установами викладеної у приписі речення першого частини шостої статті 15 Закону № 1207-VII гарантії прав окремих груп споживачів фінансових послуг (зокрема фактів надсилання боржникам, на яких поширюється відповідна гарантія, вимог сплатити основну суму іпотечного кредиту та нараховані за ним відсотки або погасити таку заборгованість достроково, а також звернень із позовами про стягнення цього боргу). Також незаконною є вимога щодо нарахування 3% річних від простроченої суми за період з 13.07.2021 по 23.02.2022 у загальному розмірі 1 407,03 доларів США. Такі вимоги є прямим порушенням спеціального законодавства, що захищає права внутрішньо переміщених осіб. Відповідач є внутрішньо переміщеною особою (надалі ВПО), що підтверджується відповіддю №2020755 від 19.11.2025 р. з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з 23.11.2017 р. Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі — Закон № 1706-VII) встановлено мораторій на нарахування будь-яких штрафних санкцій та застосування відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Згідно з частиною 2 статті 9-2 вищевказаного закону за невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру”. Ця норма поширюється на кредитні договори, укладені до дати початку тимчасової окупації (для м. Луганська — до 14.04.2014). Оскільки Кредитний договір із Відповідачем було укладено у 2008 році, він повністю підпадає під дію вказаного захисту. Будь-які нарахування пені чи 3% річних, здійснені Банком, є прямим порушенням закону. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 9-2 Закону загальна сума процентів за кредитним договором та/або договором позики... не може перевищувати суми процентів, нарахованої протягом строку дії кредитного договору та/або договору позики, виходячи із мінімальної процентної ставки, визначеної договором… Також просила застосувати до вказаних вимого наслідки спливу строку позовної давності, оскільки трирічний строк позовної давності сплив відповідно у 2014–2019 роках. Твердження позивача про переривання строку давності попереднім позовом у 2021 році потребує критичної оцінки, оскільки попередній позов міг не охоплювати всю суму поточної заборгованості, а справа не була розглянута по суті.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Судом встановлено, що 11.04.2008 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № Ф-605, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти у сумі 38700,00 доларів США на строк по 10.04.2028 року із сплатою 10% річних. Згідно з пунктом 1.5. кредитного договору, кредит надавався на придбання нерухомості: житлового будинку, загальною площею 56,8 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м., що розташований за аресою:  АДРЕСА_1 . Пунктом 1.3. кредитного договору сторонами узгоджено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,2% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1., оплата якої здійснюється у національній валюті України за курсом НБУ на дату нарахування банком комісійної винагороди згідно із п.3.1.8. кредитного договору. Відповідно до пункту 3.1.1. кредитного договору, кредит надавався позичальнику шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику у АБ «Укргазбанк». Згідно з пунктом 3.3.3. кредитного договору, позичальник здійснює повернення кредиту на рахунок, відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК», щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредит розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 161,25 доларів США. Якщо останній день для сплати частини кредиту припадає на вихідний святковий день, то сплата чергового платежу по кредиту здійснюється напередодні. 
Пунктом 3.3.4. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язався щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного місяця та від закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.1. цього договору, також в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору, з врахуванням п.4.1. цього договору сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної в п.1.1. цього договору на рахунок відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК». За умовами умами пункту 3.1.10 кредитного договору, на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються, виходячи з процентної ставки, зазначеної у п.1.1., збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення заборгованості (а.с. 29-33).
З договору іпотеки без оформлення заставної між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та відповідачем ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом нотаріального округу Луганської області Аврешиною І.В. 11 квітня 2008р., зареєстрованого у реєстрі за № 1521, вбачається, що предметом іпотеки є нерухоме майно – житловий будинок АДРЕСА_2  та належить іпотекодавцю на підставі права власності
З розрахунку заборгованості (а.с. 34) вбачається, що заборгованість відповідача за несвоєчасне повернення кредиту за період з 13.07.2021 року по 23.02.2022 року (3% річних згідно із ст. 625 ЦК України) становить 672,52 долари США та заборгованість за несвоєчасне погашення процентів за період з 13.07.2021 року по 23.02.2022 року (3% річних згідно із ст. 625 ЦК України) -734,51 доларів США, а сього заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту за період з 13.07.2021 року по 23.02.2022 року (3% річних згідно із ст. 625 ЦК України) становить 1407,03 долари США.
Також з відповіді № 20307555 від 19.11.2025 року та № 2525669 від 2703.2026 року з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що Цупік з 23.11.2017 р. є ВПО та йому видана відповідна довідка Залізничним ВХС УСЗ ДГП Львівської МР (а.с. 37, 146).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство саме для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17)
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).
За змістом вказаного припису поняття «звільнення суб`єкта цивільного права від обов`язку» означає, що цивільний обов`язок припиняється без його виконання, тоді як поняття «звільнення від виконання обов`язку» передбачає, що відповідний обов`язок продовжує існувати, але через певні обставини немає можливості його примусового виконання доти, поки вони існують. Наведене роз`яснення надав ВС у своїй постанові від 5 лютого 2025 року у справі № 757/29209/22-ц /провадження № 61-6938св24/.
У ч. 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII упродовж строку тимчасової окупації особи, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї, звільняються від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора. Положення цього пункту не поширюються на об`єкти житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України.
База оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості – на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості – на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), – на 180 кв. метрів (абзаци перший – четвертий підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України).
За змістом припису речення першого частини шостої статті 15 Закону № 1207-VII він визначає умови, за яких боржник за кредитним договором (зобов`язання за яким забезпечене іпотекою, об`єктом (предметом) якої є майно відповідної площі, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення іпотечного договору була тимчасово окупована) може бути звільнений від виконання цивільного обов`язку за кредитним договором на строк тимчасової окупації відповідної території.
З огляду на формулювання речення першого частини шостої статті 15 Закону № 1207-VII підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи не є визначальним, оскільки відповідний припис поширюється як на тих осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, так і на тих, які перемістилися з неї (безвідносно до того, чи всередині країни, чи за її межі).
У своїй постанові від 5 лютого 2025 року у справі № 757/29209/22-ц /провадження № 61-6938св24/ Верховний Суд виснував, що виконання особами, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї (незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб), обов`язку погасити основну суму іпотечного кредиту та нараховані відсотки за ним відстрочується на період тимчасової окупації території, на якій розташоване (зареєстроване) іпотечне майно, якщо ця територія зазнала окупації після укладення іпотечного договору. Такі особи не звільнені від зазначеного обов`язку, однак його виконання відстрочується на період тимчасової окупації вказаної території. Дія приписів частини шостої статті 15 Закону № 1207-VII не позбавляє фінансову установу обов`язку облікувати кредитну заборгованість і нараховувати проценти за користування іпотечним кредитом (із урахуванням вимог, визначених, зокрема, статтею 9-2 Закону № 1706-VII, пунктом 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII). Однак унеможливлює вчинення такою установою дій зі спонукання боржника до погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих за ним відсотків, а також зі стягнення відповідного боргу до завершення періоду тимчасової окупації території, на якій розташоване (зареєстроване) іпотечне майно. Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу на те, що у частині шостій статті 15 Закону № 1207-VII парламент не передбачив можливість звільнення від виконання обов`язку (відстрочення такого виконання) за відповідною позовною вимогою. Таке звільнення (відстрочення) відбувається в силу вказівки закону та настання відповідних юридичних фактів (тимчасова окупація певної території України; проживання особи на цій території або переміщення з неї; укладення такою особою договору іпотеки для забезпечення виконання її кредитного зобов`язання до моменту тимчасової окупації території, на якій це майно розташоване (зареєстроване); площа відповідного майна не перевищує визначені Податковим кодексом України).
Тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) – це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації (пункт 7 частини 1-1 Закону № 1207-VII).
Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією” з 07.04.2014 вся територія Луганського району Луганської області є тимчасово окупованою територією.
Також, відповідно до ч. 2 статті 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» 1706-VII, за невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру.
Згідно із ч. 6 вказаної статті положення частин першої - п`ятої цієї статті не поширюються на заборгованість внутрішньо переміщених осіб, які: залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України та в яких станом на дату початку тимчасової окупації наявне прострочення сплати платежів за кредитними договорами та/або договорами позики; залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та станом на 14 квітня 2014 року в яких наявне прострочення сплати платежів за кредитними договорами та/або договорами позики.
Таким чином суд вважає, що оскільки 11.04.2008 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № Ф-605 для придбання об`єкта нерухомості, якийрозташований на тимчасово окупованій території, площа якого не перевищує норми, визначені Податковим кодексом України, на забезпечення укладення такого договору між сторонами укладено договір іпотеки, тимчасова окупація даного населеного пункту триває, тому вимоги позивача є передчасними та в силу ч. 6 ст. 15 Закону № 1207-VII до задоволення не підлягають.
Окрім того суд вважає безпідставною і вимогу позивача про стягнення з відповідача неустойки, оскільки в силу ч. 2 ст. 9-2 Закону № 1706-VII такі не поширюються на заборгованість внутрішньо переміщених осіб, у той час як доказів виникнення у відповідача заборгованості до моменту тимчасової окупації 14 квітня 2014 року, а отже поширення на нього положень ч. 6 вказаної статті позивачем не надано. 
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, то сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 81, 89, 141, 263-265, 274, 279, 354,355 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В :

У позові Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором– відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ПАТ «Укргазбанк», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 19, 21, 23, ЄДРПОУ 23697280; 

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання, як ВПО: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 05.05.2026 року.

Суддя :         І.Д. Іванюк