ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
10.02.2026	Справа № 910/5760/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Шмиги В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/5760/25
За позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп»
про стягнення 5711766,00 грн
Представники учасників справи:
від позивача: Хлабистін Д.М.;
від відповідача: не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» (далі - відповідач) про стягнення 5711766,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №31662953/2020-001 від 17.03.2020, не здійснив оплату за користування вагонами перевізника, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 5711766,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/5760/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам строки на подачу заяв по суті спору та призначено підготовче засідання у справі на 24.06.2025.
06.06.2025 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив та вказав, що категорично не погоджується з викладеним в позовній заяві, оскільки відправка була виключно двома маршрутними поїздами, оформленими декількома перевізними документами, а подання вагонів неодночасно було обумовлено тим, що між сторонами склались спеціальні правовідносини з перевезення вантажів відповідно до умов договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 року, зокрема, додатку 1-4 "Умови організації накопичення вагонів", який передбачає накопичення вагонів з вантажем для відправлення їх маршрутними поїздами (через технічну неможливість передати 50 вагонів одночасно).
Разом з відзивом на позовну заяву, відповідачем було подано клопотання про витребування доказів в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України, у якому просив суд витребувати у позивача:
- накопичувальні картки форми ФДУ-92: №28100282 від 28.10.2022 р.; №01110067 від 01.11.2022 р.; №07110075 від 07.11.2022 р.; №07110077 від 07.11.2022 р.; №08110078 від 08.11.2022 р.; №08110079 від 08.11.2022 р.; №08110080 від 08.11.2022 р.; №09110084 від 09.11.2022 р.; №28110096 від 28.11.2022 р., всі інші не зазначені однотипні документі за ознаками, що дозволяють ідентифікувати відповідну групу документів, а саме накопичувальні картки форми ФДУ-92 з особового рахунку ТОВ «Транс - Груп» за період з 24.10.2022 р. по 09.11.2022 року.
- переліки Філії "Єдиний розрахунковий центр" АТ "Українська залізниця" з особового рахунку ТОВ "Транс- Груп": №20221028 від 28.10.2022 року; №20221101 від 01.11.2022 року; №20221107 від 07.11.2022 року; №20221108 від 08.11.2022 року; №20221109 від 09.11.2022 року; №20221128 від 28.11.2022 року.
- натуральні (структурно - натурні) листи АТ "Українська залізниця" щодо відправки і перевезення вагонів з вантажем відправника ТОВ "Транс-Груп" зі станції Петропавлівка Придніпровської залізниці на станцію Чорноморська Одеської залізниці за накладними від 24.10.2022 №46599809, від 25.10.2022 №46616587, від 26.10.2022 №46629150, від 27.10.2022 №46636981, від 28.10.2022 №46661039, від 29.10.2022 №46669776, від 30.10.2022 №46685327, що відправлялись в період з 27.10.2022 року по 30.10.2022 року включно, а саме натуральні листи поїздів №1901, індекс 45530+021+40300 та №1901, індекс 45530+19+40210.
Вказане клопотання мотивовано тим, що наведені вище докази перебувають у розпорядженні позивача та, у свою чергу, підтверджують наведені відповідачем у відзиві обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
09.06.2025 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких відповідач в межах строку встановленого для подання відзиву, долучив до матеріалів справи накопичувальні картки форми ФДУ-92 з відомостями користування форми ГУ-46, адже як зазначалось у відзиві, вказані документи є доказами того, що між сторонами склались спеціальні правовідносини з перевезення вантажів, а саме: перевезення маршрутним потягом, який відповідає встановленій довжині та прямує на одну станцію призначення з накопиченням вагонів з вантажем з метою формування маршрутного поїзду встановленої довжини, і оскільки накопичення вагонів проводилось за планом, який мав ознаку "маршрутний", то між сторонами склались правовідносини що регулюють перевезення маршрутним поїздом.
19.06.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наголосив, що вантаж був пред?явлений до перевезення неодночасно, у зв?язку з чим поїзд, яким перевозились вагони не підлягає під визначення маршрутного. Також відповідач наголосив, що спірна сума плати за використання вагонів не списувалась, не перераховувалась, не витрачалась, в зв`язку з чим посилання відповідача на те, що позивач повинен був скласти перелік перевізних документів, виписку з особового рахунку та зведену відомість, не відповідають умовам договору про надання послуг, так як такі документи складаються лише за умови, коли є факт списання, перерахування та витрати коштів відповідача.
У судовому засіданні 24.06.2025 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про зобов?язання АТ «Українська залізниця» надати документацію щодо реалізації аукціону та передання спірних вагонів під завантаження (пам?ятку) та ревізію і основний документ, яким оформлено відправки та перевезення вагонів з поясненнями; витребування у АТ «Українська залізниця» натуральних (структурно-натурних) листів АТ "Українська залізниця" щодо спірної відправки і перевезення вагонів з вантажем відправника ТОВ "Транс-Груп" зі станції Петропавлівка Придніпровської залізниці на станцію Чорноморська Одеської залізниці, оголошення перерви у підготовчому засіданні до 24.07.2025.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласність і відкритість судового процесу, змагальність сторін.
Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Захищене статтею 6 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх. Європейський суд з прав людини розглядає реалізацію принципу змагальності крізь призму забезпечення рівності прав учасників судового розгляду, тобто за цієї позиції сторони діють на одному рівні, під контролем відносно пасивного суду.
Звертаючись до усталеної практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 23.06.1993 у справі "Руіз-Матеос проти Іспанії").
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27 жовтня 1993р., серія A, N274, с. 19, §33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23 жовтня 1996 р., Reports 1996-V, стор. 1567-68, §38).
Одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх та вимагати рівності щодо подання своїх доказів.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №912/2007/18.
Враховуючи вищевикладене, керуючись принципами господарського судочинства з урахуванням конвенційного права кожного на справедливий судовий розгляд, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов?язання АТ «Українська залізниця» надати документацію щодо реалізації аукціону та передання спірних вагонів під завантаження (пам?ятку) та ревізію і основний документ, яким оформлено відправки та перевезення вагонів з поясненнями.
Крім того, відповідно до приписів частини 1, 2, 3, 4, 5 та 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Зі змісту статті 80 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті (позову, відзиву на позов, письмових пояснень) або у строк, встановлений судом для їх подання.
Водночас процесуальний закон також надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при розгляді справи суд керується принципом верховенства права.
Відповідно до Копенгагенського документа (Документ Копенгагенської наради Конференції щодо людського виміру НБСЄ, 1990) "верховенство права не зводиться лише до формальної законності, яка забезпечує правильність та узгодженість процесу творення і впровадження в життя демократичного ладу, а означає також і справедливість, засновану на визнанні та повному сприйнятті людської особи як найвищої цінності та яку гарантовано інститутами, що забезпечують рамки для її якнайповнішого вираження".
Таким чином, дотримання принципу верховенства права перебуває у тісному взаємозв`язку з забезпеченням права на доступ до правосуддя, в тому числі з реалізацією принципу змагальності сторін, який означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі "Ruiz-Mateos проти Іспанії", п. 63).
Виходячи з принципу верховенства права, з метою забезпечення принципу змагальності (ст. 13 ГПК України) та всебічного, повного і об`єктивного визначення обставин справи, які підлягають встановленню, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача в частині витребування у позивача натуральних (структурно-натурних) листів АТ "Українська залізниця" щодо спірних відправок і перевезення вагонів з вантажем відправника ТОВ "Транс-Груп" зі станції Петропавлівка Придніпровської залізниці на станцію Чорноморська Одеської залізниці.
22.07.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Українська залізниця» на виконання протокольної ухвали суду від 24.06.2025 року надійшли витребувані судом документи, а також додаткові пояснення щодо суті заявленого позову.
У судовому засіданні 24.07.2025 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про зобов?язання АТ «Українська залізниця» надати пояснення щодо натуральних листів та витяг з додатками до автоперевірки з таблиці щодо відповідача, відкладення підготовчого засідання у справі на 02.09.2025.
12.08.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Українська залізниця» на виконання протокольної ухвали суду від 24.07.2025 року надійшли натурні листи на поїздки та додаток до акту перевірки по станції Петропавлівка.
01.09.2025 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» надійшли пояснення, в яких відповідач вказав, що між сторонами склались спеціальні правовідносини з перевезення вантажів, а саме: перевезення маршрутним потягом, який відповідає встановленій довжині та прямує на одну станцію призначення з накопиченням вагонів з вантажем з метою формування маршрутного поїзду встановленої довжини, накопичення вагонів проводилось за планом, який мав ознаку "маршрутний", отже між сторонами склались правовідносини що регулюють перевезення маршрутним поїздом. Крім того відповідач повідомив, що 06.08.2025 року набрала законної сили постанова Північного апеляційного господарського суду по справі №910/890/25 за позовом АТ "Українська залізниця" до ТОВ «Транс - Груп», по відправкам по тих самих залізничних накладних, тих самих вагонах, по тим самим аукціонам, що і по даній справі, з тих же самих підстав, що позивач вважав ці відправлення не маршрутними та відправленими з порушеннями, а єдиною відмінністю є лише те, що інша позиція платежу, не за використання вагонів як, в даному випадку, а за користування вагонами.
Підготовче засідання, призначене на 02.09.2025, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2025 підготовче засідання у справі призначено на 07.10.2025.
У судовому засіданні 07.10.2025, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.
Під час розгляду справи по суті, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошувались перерви, зокрема, до 03.02.2026.
У судовому засіданні 03.02.2026, виходячи з того, що судом здійснено розгляд справи по суті, у відповідності до частини 1, 2 статті 219 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про перехід до стадії ухвалення судового рішення та його проголошення 10.02.2026.
У судове засідання 10.02.2026 року з?явився представник позивача, відповідач у судове засідання не з`явився хоча про дату, час і місце проголошення судового рішення був належним чином повідомлений, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.
Водночас, суд наголошує, що в судовому засіданні 03.02.2026 року, судом було здійснено розгляд справи по суті, зокрема, і заслухано судові дебати учасників справи та у відповідності до частини 1, 2 статті 219 Господарського процесуального кодексу України, постановлено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та його проголошення 10.02.2026.
На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
У судовому засіданні 10.02.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін під час розгляду справи по суті, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до електронного повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №99-31662953/2020-001 від 17.03.2020 року (далі - договір) Акціонерне товариство «Українська залізниця» засвідчило прийняття від Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
Згідно пункту 1.1 договору його предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.
У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання (користування) власного вагона перевізника не є орендною платою.
Відповідно до пункту 1.3 договору маршрутний поїзд - вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення замовником, який відповідає установленій Перевізником масі та / або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення / вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами.
Згідно з пунктом 1.4 договору надання послуг за договором може підтверджуватись, зокрема, накладною.
Пунктом 1.4 договору встановлено, що надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.
Договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Пропозиції та зміни до договору приймаються і враховуються відповідно до п. 9.3. та 9.4. договору та законодавства (пункт 1.5 договору).
Договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) (пункт 1.6 договору).
Відповідно до пункту 1.7 договору, він укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору.
Умови договору, що потребують визначення окремих параметрів їх надання (окрему станцію надання послуг, ін.), набувають сили і застосовуються у відносинах сторін шляхом надання перевізником пропозиції укласти такі додаткові умови до договору (оферти), прийняття пропозиції (акцепту) замовником та підтвердження її прийняття перевізником з підтвердженням таких умов надання послуг. Приймаючи пропозицію отримання послуг на умовах, що потребують визначення окремих параметрів їх надання, замовник засвідчує, що ознайомився та згоден з такими умовами (пункт 1.8 договору).
Пунктом 1.9 договору встановлено, що перевізник, за результатом розгляду заяви (акцепту), направляє замовнику у власній інформаційній системі перевізника повідомлення з накладенням КЕП: або про мотивоване повернення без розгляду заяви (акцепту) із зазначенням причин для такого повернення; або про дату укладення договору, присвоєння замовнику коду замовника як платника, коду вантажовідправника / вантажоодержувача. Код платника є номером договору з замовником. До отримання повідомлення про укладення договору, друга сторона має право відкликати свою заяву (акцепт) про прийняття пропозиції укласти договір.
За умовами пункту 1.10 договору він є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1 договору.
Пунктом 2.1 договору визначено обов`язки замовника, зокрема: надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до Правил планування перевезень вантажів через автоматизовану систему планування перевезень вантажів; сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника; відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримкою вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від перевізника, які виникли на станціях залізниць України; оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника; та інш. (підпункти 2.1.1, 2.1.4, 2.1.5 договору).
Відповідно до підпункту 2.3.2 договору перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у власних вагонах (контейнерах) перевізника, надавати власні вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації розміщеної у системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до договору та збірнику тарифів.
Розрахунки за договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця" (пункт 4.1 договору).
Згідно пункту 7.3 договору визначено, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік.
Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин із замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію (пункт 12.1 договору).
Договір припиняється: у зв`язку з розірванням договору за взаємною згодою сторін, або у зв`язку з односторонньою відмовою від договору, у випадках та в порядку прямо передбачених договором, або з підстав визначених законодавством (пункт 12.2 договору).
Крім того, між Акціонерним товариством «Українська залізниця», як залізницею, та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл», як власником колій, було укладено договір №Пр/ДН-1-16-688/НЮдч від 01.12.2016 про експлуатацію залізничної під`їзної колії Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» при станції Брагинівка регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (далі - договір від 01.12.2016).
Відповідно до пункту 1 договору від 01.12.2016 згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень і на умовах цього договору експлуатується під?їзна колія, що належить частина - залізниці, частина - власнику колії та примикає стрілкою №45 під?їзної колії до колії №13 станції та обслуговується власним локомотивом. Межею під?їзної колії є сигнальний знак «Межа під?їзної колії», встановлений на відстані 45,90 м від початку вістряка стрілки №45.
Пунктом 2 договору від 01.12.2016 встановлено, що розгорнута довжина під?їзної колії складає 2135,98 м, з яких на балансі залізниці - 1281 м, на балансі власника колії - 854,98 м.
В межах смуги відведення під?їзною колією і спорудами власника колії зайнято ділянку площею - 0 м. (пункт 3 договору від 01.12.2016).
Рух поїздів на під?їзній колії здійснюється з додержанням Інструкції про порядок обслуговування та організації руху на під?їзній колії, Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкції з сигналізації на залізницях України (пункт 4 договору від 01.12.2016).
За умовами пункту 5 договору від 01.12.2016 подача вагонів на під?їзну колію виконується за повідомленнями. Відповідальний працівник станції по телефону повідомляє відповідального працівника власника колії не пізніше, ніж за 2 години до подавання.
Відповідно до пункту 6 договору від 01.12.2016 вагони подаються локомотивом залізниці на вагову колію №9 власника колії. Здавання вагонів виконується там же. Подальший рух вагонів виконується локомотивом власника колії.
Згідно пункту 7 договору від 01.12.2016 загальна кількість вагонів, які передаються на під?їзну колію однією групою, не більша 10 вагонів (40 вісей) 900 тон.
Про закінчення вантажних операцій і готовність до забирання одночасно поданих вагонів власник колії повідомляє станцію з вказівкою номерів і вісності вагонів, а також навантажений або порожній. Повідомлення передається по телефону з наступним письмовим підтвердженням за формою, встановленою Правилами користування вагонами та контейнерами (пункт 8 договору від 01.12.2016).
Пунктом 9 договору від 01.12.2016 встановлено, що з під?їзної колії вагони повертаються всією, одночасно переданою партією, або по узгодженню з начальником станції в будь-якій кількості. Партії вагонів, що повертаються з під?їзної колії, формуються згідно з ПТЕ і доставляються локомотивом власника колії на вагову колію №9 власника колії. Прийом вагонів залізницею здійснюється там же.
За умовами пункту 10 договору від 01.12.2016 термін на забирання вагонів з передавальних колій залізницею визначається технологічним процесом роботи станції Брагинівка.
Час перебування вагонів на під?їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці (пункт 11 договору від 01.12.2016).
Відповідно до пункту 12 договору від 01.12.2016 термін перебування вагонів на під?їзній колії 4,5 годин.
Згідно пункту 13 договору від 01.12.2016 у разі виконання подвійних операцій вагони після вивантаження вважаються поданими під навантаження після закінчення термінів, визначених пунктом 11 договору.
За умовами цього договору вагони контрагентам не подаються (пункт 14 договору від 01.12.2016).
Пунктом 15 договору від 01.12.2016 визначено, що відстань для нарахування збору за подачу і забирання вагонів 4,0 км в обидва кінці.
Цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін, і діє з 02.12.2016 року по 02.12.2021 року включно без права подальшої пролонгації. Залізниця має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, повідомивши про це власника колій письмово (пункт 21 договору 01.12.2016).
За умовами пункту 1 додаткової угоди №66/1 від 18.10.2017 року до договору №Пр/ДН-1-16-688/НЮдч від 01.12.2016 про експлуатацію залізничної під`їзної колії Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» при станції Брагинівка регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (далі - додаткова угода №1) в назві договору та далі по тексту найменування станції: «Брагинівка» змінено на «Петропавлівка».
Пунктом 2 додаткової угоди №1 встановлено пункт 1 договору змінити виклавши в наступній редакції: «Згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів і на умовах цього договору експлуатуються під?їзна колія, що належить частина - залізниці, частина - власнику колії та примикає стрілкою №13 до колії №7 станції Петропавлівка регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» і яка обслуговується власним локомотивом. Межею під?їзної колії є сигнальний знак «Межа під?їзної колії», встановлений на відстані 13,7 м від початку вістряків стрілки №13». 
Відповідно до пункту 1 додаткової угоди №3 від 01.12.2021 року до договору №Пр/ДН-1-16-688/НЮдч від 01.12.2016 про експлуатацію залізничної під`їзної колії Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» при станції Петропавлівка регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - додаткова угода №3) сторони вирішили внести зміни до пункту 21 договору, виклавши в наступній редакції: « 21. Цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін, і діє з 02.12.2016 року по 02.02.2022 року включно.».
Згідно пункту 1 додаткової угоди №4 від 01.02.2022 року до договору №Пр/ДН-1-16-688/НЮдч від 01.12.2016 про експлуатацію залізничної під`їзної колії Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» при станції Петропавлівка регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - додаткова угода №4) сторони вирішили внести зміни до пункту 21 договору, виклавши в наступній редакції: « 21. Цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін, і діє з 02.12.2016 року по 02.04.2022 року включно.».
Пунктом 1 додаткової угоди №5 від 01.07.2022 року до договору №Пр/ДН-1-16-688/НЮдч від 01.12.2016 про експлуатацію залізничної під`їзної колії Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» при станції Петропавлівка регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - додаткова угода №5) сторони вирішили внести зміни до пункту 21 договору, виклавши в наступній редакції: « 21. Цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін, і діє з 02.12.2016 року по 01.04.2023 року включно.».
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «АТ Каргілл» (користувач/власник колії) та ТОВ «Транс-Груп» (вантажовідправник/вантажоодержувач) укладено письмову угоду №4553/22-0022 терміном дії з 15.08.2022 по 31.12.2022 (далі - угода).
За умовами пункту 1 угоди "користувач/власник колії" надає залізничну під?їзну колію для подавання (забирання) та навантаження (вивантаження) вагонів з вантажем, який належить "вантажовідправнику/вантажоодержувачу".Вантажовідправник/вантажоодержувач" здійснює навантаження (вивантаження) вагонів на залізничній під?їзній "користувача / власника колії".
Пунктом 3 угоди встановлено, що на «вантажовідправника/вантажоодержувача» розповсюджуються умови по відстаням для нарахування збору за подачу та забирання вагонів, термінам виконання навантажувально-розвантажувальних робіт на вантажних фронтах «користувача/власника колії», регламентованих договором про подачу та забирання вагонів/експлуатацію колії укладеним між «користувачем/власником колії» та «залізницею».
Згідно з умовами аукціону № RCE001-UA-20220926-30544 переможець ТОВ «Транс-Груп» придбав послугу з використання вагонів власності АТ «Укрзалізниця» (1 вагон за 1 добу) 50 вагонів у складі одного маршрутного поїзда або маршрутної відправки 50 вагонів з однієї маршрутної станції навантаження (зерновози), ціна реалізації лота 11800,01 грн, без ПДВ.
Відправником ТОВ «Транс-Груп» на перевезення завантажених 50-ти зерновозів оформлені перевізні документи відправленням зі станції Петропавлівка Придніпровської залізниці призначенням на станцію Чорноморська (єксп. для ТІС) Одеської залізниці в різні доби із зазначенням в гр. 7 «Заяви відправника», а саме:
- накладна від 24.10.2022 № 46599809, 13 вагонів, менеджер ОСОБА_1 , «ЕЦП» 24.10.2022 14:23, «Маршрутний поїзд № 102401»;
- накладна від 25.10.2022 № 46616587, 13 вагонів, менеджер ОСОБА_1 , «ЕЦП» 25.10.2022 14:41, «Маршрутний поїзд № 102502»;
- накладна від 26.10.2022 № 46629150, 14 вагонів, менеджер ОСОБА_1 , «ЕЦП» 26.10.2022 08:34, «Маршрутний поїзд № 102603»;
- накладна від 27.10.2022 № 46636981, 10 вагонів, менеджер ОСОБА_1 , «ЕЦП» 27.10.2022 02:24, «Маршрутний поїзд № 102704».
Згідно з умовами аукціону № RCE001-UA-20220926-46996 переможець ТОВ «Транс-Груп» придбав послугу з використання вагонів власності АТ «Укрзалізниця» (1 вагон за 1 добу) 50 вагонів у складі одного маршрутного поїзда або маршрутної відправки 50 вагонів з однієї маршрутної станції навантаження (зерновози), ціна реалізації лота 11999,02 грн.
Відправником ТОВ Транс-Груп» на перевезення завантажених 50-ти зерновозів оформлені перевізні документи відправленням зі станції Петропавлівка Придніпровської залізниці призначенням на станцію Чорноморська Одеської залізниці (єксп.для ТІС) в різні доби із зазначенням в гр. 7 «Заяви відправника», а саме:
- накладна від 28.10.2022 № 46661039, 22 вагонів, менеджер ОСОБА_1 , «ЕЦП» 28.10.2022 17:06, «Маршрутний поїзд № 102801»;
- накладна від 29.10.2022 № 46669776, 11 вагонів, менеджер ОСОБА_1 , «ЕЦП» 29.10.2022 12:12, «Маршрутний поїзд № 102902»;
- накладна від 30.10.2022 № 46685327, 17 вагонів, менеджер ОСОБА_1 , «ЕЦП» 30.10.2022 13:15, «Маршрутний поїзд № 103003».
Як вбачається з матеріалів справи, вагони з під`їзної колії передавалися групами, що підтверджується пам`ятками про забирання вагонів форми ГУ-45:
- вагони № 95352555, 95631354, 95640645, 95643110, 95645982, 95653986, 95681714, 95752358, 95754982, 95993424, 95302071, 95351151, 95754321 - від 25.10.2022 № 137;
- вагони № 95358073, 95493425, 95493458, 95529723, 95531067, 95650370, 95679825, 95683637, 95752986, 95753000, 95755732, 95989257, 95989323 - від 24.10.2022 № 136;
- вагони № 95246484, 95327201, 95334462, 95450045, 95526679, 95530424, 95581013, 95614327, 95615571, 95616058, 95637963, 95642369, 95751046, 95832531 - від 26.10.2022 № 139;
- вагони № 58564345, 95331948, 95351417, 95395026, 95452140, 95613246, 95633624, 95643276, 95753075, 95758223 - від 27.10.2022 № 140;
- вагони № 95319802, 95335402, 95357687, 95371845, 95378964, 95388377, 95454716, 95539243, 95543740, 95613287, 95616280, 95646980, 95679767, 95680781, 95683355, 95754685, 95829602 - від 30.10.2022 № 145;
- вагони № 95224713, 95314415, 95337457, 95369401, 95396586, 95526935, 95530903, 95532156, 95538187, 95543328, 95543385, 95613667, 95618559, 95630984, 95684031, 95686283, 95713574, 95759148, 95791828, 95797338, 95797601, 95811501 - від 28.10.2022 № 143;
- вагони № 95231189, 95366274, 95399473, 95525531, 95643714, 95751509, 95752564, 95754552, 95794988, 95800124, 95833349 від 29.10.2022 № 144.
Таким чином, позивач зазначає, що відповідачем ТОВ «Транс-Груп» порушено вимоги договору в частині одночасного їх пред`явлення до перевезення маршрутного поїзда.
Позивач зазначає, що за умовами аукціонів відповідач, як переможець, був зобов`язаний протягом однієї доби (24.10.2022 з 00:00 год. по 23:59 год. та 28.10.2022 з 00:00 год. по 23:59 год.) подати на станцію Петропавлівка 50 вагонів для формування одного маршрутного поїзда. Однак, відповідно до пам`яток про забирання вагонів №№ 136, 137, 139, 140, 143, 144, 145 та залізничних накладних №№ 46599809, 46616587, 46629150, 46636981, 46661039, 46669776 та 46685327 спірні 50 вагонів з під`їзної колії ТОВ «АТ Каргілл», де ТОВ «Транс-Груп» здійснює навантаження, на колії станції Петропавлівка, де залізниця приймає вагони та формує маршрутні поїзди, були подані впродовж трьох діб (з 24.10.2022 по 27.10.2022 та з 28.10.2022 по 30.10.2022 відповідно) та відправлялись не в складі одного маршрутного поїзда, що не відповідає умовам аукціону та свідчить про перевезення вагонів звичайними груповими відправками.
Саме тому, на думку позивача, суми платежів, вирахувані як за маршрутний поїзд, підлягають перегляду (перерахунку), адже є неправильними.
Позивач стверджує, що факт неправильного нарахування спірних сум було виявлено у 2024 році Департаментом корпоративної безпеки АТ "Українська залізниця" в ході позапланової перевірки окремих питань щодо отримання в повному обсязі належних залізницям платежів по Аукціонах з продажу послуг з використання вагонів власності АТ "Укрзалізниця" на "ProZorro.Продажі". Зокрема, було виявлено недобір по платі за використання вагонів власності АТ "Українська залізниця" у розмірі 5711766,00 грн з ПДВ, що і стало причиною виникнення спору та звернення позивача з позовом до суду.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами частин 1, 2 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Аналогічні положення містяться в статті 307 Господарського кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до положень статті 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (надалі - Статут) за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.
Відповідно до пункту 1.2 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (надалі - Правила розрахунків), плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір. До внесення цієї плати відправлення вантажу може бути затримано, за час затримки залізниця стягує з відправника плату за користування вагонами (контейнерами), передбачену ст. 119 Статуту, а також пеню у розмірі, встановленому законодавством.
Остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому, до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення (пункт 1.3 Правил розрахунків).
Згідно з пунктом 1.5 Правил розрахунків розрахунки за перевезення вантажів експортно - імпортних здійснюються згідно з міжнародними угодами та чинним законодавством. Платежі за перевезення експортних вантажів сплачуються на станції відправлення за відстань від станції відправлення до вихідних прикордонних станцій (включаючи відстань до державного кордону). Припортові станції - це станції, які обслуговують морські та річкові порти України і яким, крім основного коду, присвоєно додатковий експортний код. Прикордонна станція - це станція, що розташована перед кордоном із суміжною державою. Наступною за цією станцією є станція суміжної держави.
При цьому пунктом 1.9 Правил розрахунків визначено, що остаточні розрахунки за експортні вантажі, за перевезення яких платежі були сплачені на станції відправлення, провадяться на прикордонній станції, яка передає вантаж на іноземну залізницю. Виявлені суми недоборів або переборів по кожній відправці прикордонна станція зазначає в копії дорожньої відомості. Розрахунки за перебори та недобори в цих випадках провадяться фінансово-економічною службою залізниці з відправником.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", експорт (експорт товарів) - продаж товарів українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб`єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів. При цьому, термін реекспорт (реекспорт товарів) означає продаж іноземним суб`єктам господарської діяльності та вивезення за межі України товарів, що були раніше імпортовані на територію України.
Частиною 2 статті 18 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що для забезпечення зовнішньоекономічних зв`язків України АТ "Укрзалізниця" здійснює міжнародні перевезення у прямому залізничному, прямому змішаному та непрямому міжнародному сполученнях.
Згідно з визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про залізничний транспорт", пряме залізничне сполучення - перевезення вантажів і пасажирів у межах двох і більше залізниць України; пряме змішане сполучення - перевезення, що здійснюється залізничним та іншими видами транспорту за єдиним транспортним документом, складеним на весь шлях; непряме міжнародне сполучення - перевезення між Україною та іноземними державами з переоформленням транспортного документа в процесі транспортування; міжнародне залізничне сполучення - перевезення пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу та пошти між Україною та іноземними державами.
Відповідно до пункту 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України № 863/5084 від 24.11.2000, в редакції наказу Мінінфраструктури України від 08.06.2011 № 138 (далі - Правила оформлення перевізних документів), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за № 798/5989).
Відповідно до пункту 2.5 Правил оформлення перевізних документів у разі перевезення експортно-імпортних вантажів через морські порти України не в прямому міжнародному сполученні оформлюється накладна внутрішнього сполучення. У цьому разі відправник проставляє відмітки: у графі 20 "Найменування вантажу" - "Експорт" чи "Імпорт", а в графі 7 "Заяви відправника" - для експорту зазначається "Для вивезення водним транспортом у ______" (зазначається країна призначення), а для імпорту - "Увезено водним транспортом з _____" (зазначається країна відправлення).
Матеріалами справи підтверджується, що за замовленням позивачем у жовтні 2022 року відповідно до залізничних накладних №№ 46599809, 46616587, 46629150, 46636981, 46661039, 46669776 та 46685327 здійснено перевезення експортного вантажу до станції Чорноморська Одеської залізниці (єксп.для ТІС).
Як слідує із пункту 2.5 Правил оформлення перевізних документів, у разі перевезення експортно-імпортних вантажів через морські порти України не в прямому міжнародному сполученні оформлюється накладна внутрішнього сполучення.
Графа 7 вказаних накладних містить відомості про перевезення вантажу для його подальшого вивезення у Швейцарію, тобто в даному випадку має місце саме непряме міжнародне (експортне) перевезення вантажу, частину якого здійснено залізничним шляхом до порту України за накладною внутрішнього сполучення, а не відповідно до умов Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) чи Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ), що виключає необхідність застосування показника Vср як для експортного сполучення.
У таблиці 3 додатку 1-2 до договору для зерновозів встановлена така середня швидкість перевезення власного перевізника за одну добу (км/добу) (Vср): 
- для експортного сполучення через морські порти: вагонна/контейнерна відправка - 125 км/год.; маршрутний або контейнерний поїзд - 353 км/год.;
- для внутрішнього та імпортного сполучення: вагонна/контейнерна відправка - 128 км/год.; маршрутний або контейнерний поїзд - 171 км/год.
Позивач зазначає, що відмітка про перевезення вагонів маршрутним поїздом призвела до того, що при визначенні середньої швидкості перевезення власного вагону перевізника за одну добу (Vср) (таблиця 3 Додатку 1-2 до Договору про надання послуг) була обрана швидкість 353 км/добу (маршрутний або контейнерний поїзд), в той же час, оскільки зазначені відправлення фактично не є маршрутним поїздом, Vср слід було застосовувати як 125 км/добу (вагонна/контейнерна відправка).
Однак, суд зауважує, що у графах 29 вищенаведених залізничних накладних визначено тип відправки - групова/маршрутна, тому донарахування позивачем провізних платежів, виходячи із середньої швидкості перевезення 125 км/год., як для експортного сполучення є безпідставним, а розрахунок плати слід здійснювати виходячи із середньої швидкості перевезення як для перевезення у внутрішньому сполученні.
Отже, для визначення показника Vср має значення вид сполучення, тип рухомого складу, виду сполучення та вид відправки, а характеристики вантажу на даний показник не впливають.
При цьому сторонами не заперечується, що спірний вантаж перевозився у зерновозах (тип рухомого складу), зі змісту залізничних накладних слідує, що відправка була маршрутною (вид відправки), а сполучення здійснювалось в межах України.
Суд зауважує на тому, що формулювання "експорт" в залізничних накладних не визначає перевезення за цією накладною як "експортне сполучення", позаяк жодних даних про перевезення вантажу останнім за межі України вказана накладна не містить.
Транспортування водним транспортом здійснювалось вже не позивачем, іншою особою та на замовлення не відповідача, а іншої особи. Тобто, транспортування на експорт договором перевезення не регулювалось та, відповідно, до формування вартості перевезення за накладними жодного відношення не має.
Оскільки, для визначення показника Vср необхідно з`ясувати саме вид сполучення, суд вважає, що перевезення спірного вантажу, виходячи з встановлених самим позивачем правил, здійснено перевізником в межах України, тобто внутрішнім сполученням, а, відтак, доводи позивача про необхідність застосування показника Vср, як для розрахунку вартості експортного перевезення товару, є безпідставними.
Також суд зазначає, що згідно з пунктами 5.3, 5.4 Правил оформлення перевізних документів якщо перевіркою на станції призначення виявлено перебір платежів, то сума перебору зазначається у графах 43-45. Інші відмітки, необхідні для визначення провізної плати і зборів за послуги, пов`язані з перевезенням і для виконання особливих умов перевезення, вносяться в перевізний документ відправником, станціями відправлення, призначення та попутними станціями відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (зі змінами), та інших нормативно-правових актів.
Згідно з пунктом 1.3 Правил оформлення перевізних документів усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.
Правилами оформлення перевізних документів чітко визначені випадки для внесення таких змін: у разі переадресування вантажу - змінюється найменування станції призначення і її код, одержувач, його код і адреса в накладній і вказуються нові дані відповідно до наказу про переадресування або у випадку зміни одержувача без зміни станції призначення (пункт 4.5); у разі перевантаження вантажу під час перевезення в інший вагон (контейнер) у накладній номер вагона (контейнера) та інші відомості про нього змінюються (пункт 4.6.).
Як визначено пунктом 1.9 Правил розрахунків за перевезення вантажів, виявлені суми недоборів або переборів по кожній відправці прикордонна станція зазначає в копії дорожньої відомості. Розрахунки за перебори та недобори в цих випадках провадяться фінансово-економічною службою залізниці з відправником.
Згідно з пунктом 62 Статуту належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць. Остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. Платежі за перевезення експортно-імпортних вантажів здійснюються згідно з міжнародними угодами та чинним законодавством.
Отже, як вбачається з умов Статуту та Правил розрахунків, остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються саме на станціях призначення. До оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення. Нарахування недоотриманої плати, внесення будь-яких змін до перевізних документів можливе лише до моменту видачі вантажу одержувачеві.
В силу пунктів 4.5, 4.6, 4.9 Договору позивач при виявленні помилки у розрахунках платежів мав здійснити перерахунок відповідної плати, що відобразити у виписці з особового рахунку та/або зведеній відомості.
Проте такі докази в матеріалах справи відсутні, як відсутні і копії дорожніх відомостей прикордонних станцій про виявлення сум недоборів або переборів по кожній відправці, складення яких передбачено пунктом 1.9. Правил розрахунків.
Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача плати за використання вагонів власності АТ "Укрзалізниця" у розмірі 5711766,00 грн є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його позовні вимоги, як і не навів належних доводів у підтвердження правильності власної позиції.
Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №924/1351/20(924/214/22).
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статями 13, 73, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» про стягнення 5711766,00 грн відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 16.06.2026.

Суддя	Т.В. Васильченко