П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року місто Київ 
справа № 760/15177/25
провадження № 22-ц/824/1902/2026 

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Шельчук Тетяною Сергіївною,
на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києві від 13 червня 2025 року, постановлену в складі судді Букіної О.М., -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києві із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сальваровська Н.І., у якій просить визнати виконавчий напис нотаріуса від 22 квітня 2021 року № 891, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 2 810 072, 50 грн таким, що не підлягає виконанню та стягнути понесені судові витрати.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 13 червня 2025 року заяву представника позивача - адвоката Братцевої Н.С. про забезпечення позову задоволено.
Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 891 від 22 квітня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н.І., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , заборгованості 2 810 072, 50 грн. 
Не погоджуючись з такою ухвалою, представник ОСОБА_2 адвокат Шельчук Т.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції повністю проігнорував існування інших судових процесів між сторонами, рішення за якими вже ухвалені, та не взяв до уваги факти, які такими рішеннями встановлені. Позивач вже звертався із цим самим позовом до відповідача та ухвалою Солом'янського районного суду м.Києва від 12 листопада 2024 року у справі № 760/30736/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Сальваровська Н.І. та приватний виконавець Павлюк Н.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, залишено без розгляду з підстав неявки позивача та його представника в судові засідання. Цією є ухвалою скасовано заходи забезпечення позову, що вжиті ухвалою Солом'янського районного суду м.Києва від 22 лютого 2024 року з метою забезпечення вимог позивача ОСОБА_1 , у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Сальваровської Н.І. № 891 від 22 квітня 2021 року. Таким чином, провадження у справі № 760/30736/21 було відкрито 22 листопада 2021 року, тобто справа перебувала в провадженні суду майже 3 роки, зокрема, з 22 лютого 2024 року були застосовані заходи забезпечення позову.. Наразі, аж через 7 місяців після залишення попереднього позову без розгляду, позивач звертається до суду повторно заявляючи знову ж таки про необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Вказані дії позивача ставлять у нерівноправне становище відповідача, адже відповідач, не маючи ефективних засобів захисту своїх процесуальних прав та законних інтересів, вимушений брати участь у невизначеній кількості судових процесів з вирішення по суті одного спору, ініційованих позивачем, зокрема, вчергове судом безпідставно застосовуються заходи забезпечення позову, що унеможливлює подальше стягнення заборгованості за договором позики грошей від 5 серпня 2020 року. Дії позивача виражені у повторному зверненні до суду з тим самим позовом та заявою про вжиття заходів забезпечення позову повторно, коли попередній позов був залишений був залишений без розгляду через неявку в судове засідання позивача та його представника, є зловживанням процесуальними правами та намаганням створити штучні перешкоди у виконанні рішень суду та стягненні заборгованості за виконавчим написом та, як результат - утруднення процесу повернення коштів відповідачу. 
Учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
В судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Братцева Н.С., а також третя особа: приватний нотаріус КМНО Сальваровська Н.І. не з'явилися, були повідомлені про день і час засідання суду шляхом направлення судового повідомлення до електронного кабінету представника позивача та на поштову адресу третьої особи, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Шельчук Т.С. просила задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із предмета розгляду даної справи, яким є оскарження виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, як такого, що вчинений з порушенням норм матеріального права. У разі оскарження боржником у судовому порядку виконавчого документа, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі такого документа ( ст.150 ЦПК України). Оскільки такий спосіб забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса прямо передбачений чинним законодавством, є співмірним із позовними вимогами позивача, тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову. 
З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Згідно з п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Відповідно до змісту позовної заяви предметом позову є визнання виконавчого напису від 24 квітня 2021 року № 891, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровська Н.І, таким, що не підлягає виконанню.
Оскільки до вирішення цієї справи судом, заборгованість у розмірі 2 810 072, 50 грн., яка на підставі виконавчого напису нотаріуса від 24 квітня 2021року № 891 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 , може бути стягнута в ході примусового виконання вказаного оспорюваного виконавчого документа, що може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що предметом спору є оскарження виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого вже здійснюється примусове стягнення у межах виконавчого провадження.
Обраний вид забезпечення позову прямо передбачений нормами діючого процесуального законодавства, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв в межах норм діючого законодавства та постановив законне та обґрунтоване судове рішення.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом інших судових процесів між сторонами не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки під час вирішення питання про забезпечення позову суд не вирішує спір по суті та не надає остаточної оцінки доказам, а перевіряє лише наявність спору та ризику порушення прав позивача у разі невжиття заходів забезпечення.
Що стосується посилання апелянта на те, що з боку позивач має зловживання процесуальними правами через те, що ОСОБА_1 вдруге звертається до суду з аналогічним позовом, при цьому попередній був залишений без розгляду, то така обставина не може бути підставою для скасування постановленої ухвали, оскільки звернутися з позовом до суду є правом особи, яке гарантовано Конституцією України. В жодній із справ, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, не перевірялися обставини вчинення виконавчого напису, дотримання порядку вчинення такого напису та відповідність його закону.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Шельчук Тетяною Сергіївною, залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києві від 13 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Постанова складена 29 травня 2026 року.

Суддя- доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус