Справа № 444/1153/24
Провадження № 1-кп/444/59/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2026 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
номер кримінального провадження №12024141400000010, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2024 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Нововолинськ, Волинської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, освіта повна середня, працює - водій, одружений, раніше не судимий, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілих ОСОБА_6 , 
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області кримінальне провадження №12024141400000010, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2024 року, 
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_3 07 січня 2024 року, приблизно о 11 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки «Ford С-МАХ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою М-09 сполученням Тернопіль - Львів - Рава Руська, в напрямку до м. Рава-Руська Львівської області, долаючи 159 км. вказаної автодороги, поблизу с. Воля-Висоцька, Львівського району Львівської області, всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, порушив вимоги чинних розділів ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 06.03.2013. а саме: Розділу 1, п. 1.5, Розділу 2 п. 2.36), Розділу 12 п. п.12.1. які виразилися в тому, що він керуючи технічно-справним транспортним засобом, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля та безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив контроль над автомобілем та без причин технічного характеру виїхав на зустрічну смугу руху, де в цей час в напряму до м. Львів рухався автомобіль марки «Ореl Vесtrа» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 .
В результаті порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 , пасажири його автомобіля та автомобіля марки «Ореl Vесtrа» реєстраційний номер НОМЕР_3 , а саме ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді синців в обох навколо-орбітальних ділянках, забійної рани в лобній ділянці, синця на лівому плечі та передпліччі, перелому верхнього краю лівої лопатки, перелому кісток тазу із розривом сечового міхура, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення; ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми потиличної ділянки, що відноситься до легких тілесних ушкоджень; ОСОБА_11 , отримала тілесні ушкодження у вигляді одного садна в ділянці правого коліна, одного синця в ділянці правого коліна з переходом на праву гомілку до рівня нижньої третини по передній поверхні, одного синця в ділянці лівого коліна, що відносяться легких тілесних ушкоджень; ОСОБА_12 , отримав тілесні ушкодження у вигляді одного садна на правій щоці, два синця на підборідді, однієї рани на нижній губі зі сторони слизової оболонки та одного синця на правому коліні, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; ОСОБА_13 , отримав тілесні ушкодження у вигляді одного синця на голові справа, одного садна на носі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; ОСОБА_14 , отримала тілесні ушкодження у вигляді одного синця на фоні з одним садном на носі, однієї рани на верхній губі зі сторони слизової оболонки рота, одного синця на тильній поверхні кисті правої руки, одного синця на правому коліні, одного синця з одним садном на фоні на передній поверхні правої гомілки у верхній третині та одного синця на передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_3 , будучи особою, яка керувала транспортним засобом, своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху, спричинив потерпілій ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Ухвалою суду від 10.06.2024 року залучено до справи в якості потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , та представника неповнолітніх: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - ОСОБА_11 .
Потерпіла ОСОБА_9 подала до суду письмове клопотання, в якому вказала, що її онук ОСОБА_3 відшкодував їй витрати, що пов`язані з лікуванням та надає необхідну допомогу. Зазначила, що жодних претензій до ОСОБА_3 вона не має і мати не буде. Також просить врахувати, що ОСОБА_3 працює водієм та йому вкрай необхідне посвідчення водія, а тому просить при призначенні покарання не позбавляти його права керування. Потерпіла просить судові засідання проводити без її участі та суворо не карати її онука, оскільки шкода їй відшкодована і вона примирилася з ОСОБА_3 . 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та надав суду пояснення, які повністю підтвердили обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що він дійсно 07 січня 2024 року, приблизно в дообідній час рухався автомобілем з м. Нововолинська до кордону в м. Рава-Руська і біля села Воля Висоцька автомобіль занесло і сталася ДТП. В машині була його бабця, яка отримала тяжкі тілесні ушкодження і його дівчина. В іншій машині, яка їхала на зустріч, були потерпілі, які отримали легкі тілесні ушкодження. Зазначив, що у потерпілої ОСОБА_9 до нього претензій немає. Іншим потерпілим він погоджується виплатити суму в розмірі 50 тисяч гривень. Зазначив, що під час розгляду справи з потерпілими щодо відшкодування шкоди не зв`язувався, лише на початку розгляду справи мав одну розмову. Вказав що сума, яку просять з нього стягнути потерпілі в цивільному позові є для нього дуже великою. Зазначив, що свою провину визнає повністю та щиро розкаюється у вчиненому.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч. 2 ст. 394 КПК України.
З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого.
Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, його вина повністю та об`єктивно доведена доказами, які стороною обвинувачення та захисту не оспорюються та визнаються допустимими та належними.
Дослідивши вищевказані докази, перевіривши доводи сторони обвинувачення, доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що пред`явлене Дембицькому обвинувачення, знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі.
Таким чином суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 полягає в тому, що він, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , а тому кваліфікація таких дій за ч.2 ст. 286 КК України є правильною. 
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року, із змінами, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Що стосується призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує наступне.
Потерпілою ОСОБА_9 подано до суду письмову заяву, в якій потерпіла зазначає, що жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 вона не має, оскільки з потерпілим примирилася. Просить обвинуваченого суворо не карати, а також просить не застосовувати додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Обставинами, які передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди потерплій.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , які передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.
Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка викладена в письмовій заяві, а також те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, працює водієм, є особою молодого віку, а також позицію представника потерпілих – ОСОБА_6 , який просив призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі без застосування іспитового строку та з позбавленням права керування транспортними засобами, яку суд враховує у сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Так, у кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від 24 травня 2018 року, Верховний Суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.
На підставі наведеного, а також враховуючи характеризуючі дані особи винного, який повністю визнав свою вину, а, отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин, відсутності обтяжуючих у справі обставин, суд вважає можливим виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, належить зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.
У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Як встановлено із трудового договору укладеного у м. Нововолинськ між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 05.04.2024 року ОСОБА_3 працевлаштований на посаду водія.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує думку прокурора, яка просила не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, думку потерпілої, викладену у письмовій заяві, думку представника потерпілих ОСОБА_6 , думку обвинуваченого та його захисника, які просять не призначати обвинуваченому додаткове покарання, оскільки керування транспортним засобом джерелом доходу обвинуваченого, а також враховуючи особу обвинуваченого, право суду на обрання додаткового покарання, передбаченого санкцією статті, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
В даній справі потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , яка також діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 , ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 07 січня 2024 року приблизно о 11.50 год., керуючи автомобілем марки «Ford С-МАХ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою М-09 сполученням Тернопіль - Львів - Рава Руська, долаючи 159 км. вказаної автодороги поблизу Воля-Висоцька Львівського району Львівської області, всупереч вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, без причин технічного характеру виїхав на смугу зустрічного руху де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 . В результаті даної пригоди автомобіль марки «Opel Vectra», реєстраційний помер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , отримав технічні пошкодження, а пасажири цього автомобіля отримали тілесні ушкодження. А саме:
- ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді одного садна в ділянці правого коліна, одного синця в ділянці правого коліна з переходом на праву гомілку до рівня нижньої третини по передній поверхні, одного синця в ділянці лівого коліна, що відносяться легких тілесних ушкоджень;
- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді одного садна на правій щоці, два синця на підборідді, однієї рани на нижній губі зі сторони слизової оболонки та одного синця на правому коліні, що відносяться до легких тілесних ушкоджень;
- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді одного синця на голові справа, одного садна на носі, що підносяться до легких тілесних ушкоджень;
- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді одного синця на фоні з одним садном на носі, однієї рани на верхній губі зі сторони слизової оболонки рота, одного синця на тильній поверхні кисті правої руки, одного синця на правому коліні, одного синця з одним садном па фоні на передній поверхні правої гомілки у верхній третині та одного синця на передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Внаслідок такого, вищепереліченим особам спричинена моральна та матеріальна шкода.
Так, матеріальна шкода для ОСОБА_8 виразилась: в пошкодженні його майна у вигляді автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_3 ; у тривалих непередбачуваних затратах на пересування його та членів його сім`ї у зв`язку з пошкодженням єдиного в сім`ї транспортного засобу; у затратах на лікування дружини та дітей; у затратах пов`язаних з неодноразовими викликами до органу досудового слідства та суду.
Моральна шкода для ОСОБА_8 виразилась: в перенесеному стресі при дорожньо-транспортній пригоді; в перенесеному стресі і хвилюванні при усвідомленні отримання тілесних ушкоджень і фізичного болю однією малолітньою дитиною і двома неповнолітніми дітьми; в перенесеному стресі і хвилюванні при усвідомленні порушення психоемоційного стану цих дітей; в перенесеному стресі і хвилюванні при усвідомленні отримання тілесних ушкоджень і фізичного болю дружиною; в тривалих у часі душевних хвилюваннях і стражданнях внаслідок приведення психоемоційного, фізичного стану дітей та дружини в належний їм стан; в порушенні протягом тривалого часу звичного, сталого для нього способу життя; у хвилюваннях при неодноразових викликах до органу досудового слідства та суду; в перенесеному стресі при усвідомленні факту пошкодження його майна; та затрат на лікування.
Матеріальна шкода для ОСОБА_11 виразилась: в пошкодженні її майна у вигляді автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_3 (виходячи із норм спільної сумісної власності подружжя); у тривалих непередбачуваних затратах на пересування її та членів її сім`ї у зв`язку з пошкодженням єдиного в сім`ї транспортного засобу; у затратах на її лікування та дітей; у затратах пов`язаних з неодноразовими викликами до органу досудового слідства та суду.
Моральна шкода для ОСОБА_11 виразилась: в перенесеному стресі при дорожньо-транспортній пригоді; в перенесеному стресі і хвилюванні при усвідомленні отримання нею тілесних ушкоджень; у фізичному болю/стражданнях при отриманні нею тілесних ушкоджень; в перенесеному стресі і хвилюванні при усвідомленні отримання тілесних ушкоджень, фізичного болю, стражданнях однією малолітньою дитиною і двома неповнолітніми дітьми; в перенесеному стресі і хвилюванні при усвідомленні порушення психоемоційного стану цих дітей; в тривалих у часі душевних хвилюваннях і стражданнях внаслідок приведення психоемоційного стану дітей в належний їм стан; в порушенні протягом тривалого часу звичного, сталого для неї способу життя; у хвилюваннях при неодноразових викликах до органу досудового слідства та суду; в перенесеному стресі при усвідомленні факту пошкодження її майна та затрат на лікування.
Моральна шкода для ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_13 виразилась: в перенесеному стресі при дорожньо-транспортній пригоді; в перенесеному стресі і хвилюванні при усвідомленні отримання ними тілесних ушкоджень; у фізичному болю/стражданнях при отриманні ними тілесних ушкоджень; в порушенні психоемоційного їх стану; у душевних хвилюваннях і стражданнях; в порушенні протягом тривалого часу звичного, сталого для них способу життя, у тому числі протягом їх лікування (у дітей появився страх, особливо до поїздок у транспортних засобах, вони стали замкнутими, малоговіркими, емоційно збудженими (інколи неврівноваженими). Мало місце безсоння, втрата апетиту, плач, хвилювання, душевні переживання, боязнь до оточуючого середовища, боязнь до дороги і автомобілів, втрата інтересу до навчання, активного відпочинку/розваг, нових і колись цікавих для них речей, тощо).
Оскільки, предмет даного позову є майновим, позивачі зазначають, що спричинену їм шкоду вони оцінюють в рівних частках на кожного на загальну суму 250 000 гривень.
Позивачі вважають, що дана сума є співмірною ступеню тяжкості діяння обвинуваченого (відповідача) в співставленні з наслідками у вигляді негативних змін в їхньому житті.
Названий розмір майнової шкоди для п`ятьох осіб, одна з яких малолітня та двоє з яких неповнолітні, відповідає усталеній практиці в аналогічних справах та не призведе до їх збагачення.
Вартість матеріальних збитків вони оцінюють в площині вартості відновлювально-ремонтних робіт автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Оскільки автомобіль на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахованим у ТДВ «СК «Гардіан», так-як ТДВ «СК «Гардіан» на їх вимогу розрахунку не надав, на даний час вони конкретну вартісну оцінку матеріальної шкоди вказати не можуть. Позивачі зазначають, що орієнтовна сума цієї шкоди становить 300 000 гривень.
Відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума, що підлягає відшкодуванню, становить 160 000 гривень.
У зв`язку з наведеним, позивачі просять стягнути з ТДВ «СК» «Гардіан» на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 160 000 гривень, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 140 000 гривень, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 моральну шкоду у рівних частках на кожного на загальну суму в розмірі 250 000 гривень 00 копійок, а також судові витрати понесені на правову допомогу.
Відповідачем ТДВ «СК» «Гардіан» подано відзив на позовну заяву. У відзиві вказано, що вимоги до ТДВ «СК «ГАРДІАН» заявлено цивільним позивачем 1, який просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 160 00,00 грн. 
Цивільний відповідач ТДВ «СК «ГАРДІАН» цивільний позов не визнає, вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволення. На дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ford С-МАХ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , забезпечена ТДВ «СК «ГАРДІАН» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-217957181. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду життю та здоров`ю становить 320 000,00 грн., за шкоду майну - 160 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. 07.01.2024 року цивільний позивач звернувся до цивільного відповідача 2 із Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та 12.02.2024 року подав Заяву про виплату страхового відшкодування. 02.01.2025 року цивільний відповідач 2 здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 78 000,00 грн. на рахунок цивільного позивача 1, що підтверджується копією платіжної інструкції № 223516 від 02.01.2025 року. 16.12.2024 року між Цивільним позивачем 1 та Цивільним відповідачем 2 було досягнуто згоди щодо розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті потерпілій особі ОСОБА_8 , та підписано Акт про врегулювання страхового випадку (далі - Акт). Відповідно до п. 1.2 Акту про врегулювання страхового випадку: «1.2. Сторони встановили та погодили, що по заявленому страховому випадку Стороною 1, розмір матеріального збитку, завданого Стороні 1, становить 78 000,00 грн. Відповідно до п. 3.1. Акту про врегулювання страхового випадку: «3.1. З моменту виплати Стороною 2 страхового відшкодування Стороні 1 в розмірі, встановленому п. 1.3. даного Акту за заявленим страховим випадком 7 січня 2024 року, майнових та інших претензій, пені, штрафних та інших майнових вимог до Сторони 2 мати не буде». Отже, після сплати узгодженої суми страхового відшкодування, всі зобов`язання у Цивільного відповідача 2 щодо виплати страхового відшкодування за цим страховим випадком вважаються припиненими. Отже, враховуючи вищезазначене, заявлені Цивільним позивачем вимоги щодо сплати страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн. є незаконними, необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. ТДВ «СК «ГАРДІАН» просить відмовити у задоволенні цивільного позову у повному обсязі.
В судовому засіданні прокурор зазначив, що потерпілі мають право на відшкодування шкоди, щодо вирішення цивільного позову покладається на думку суду.
Представник потерпілих – адвокат ОСОБА_6 цивільний позов підтримав в повному обсязі. Просив суд такий задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник в судовому засіданні щодо цивільного позову зазначили, що обвинувачений погоджується на відшкодування суми шкоди в розмірі 50 000,00 грн.
Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з наступних підстав.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з ч. 3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Як встановив суд і описано вище, внаслідок кримінального правопорушення діями обвинуваченого ОСОБА_3 , який порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, завдано ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 тілесні ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Крім того, було пошкоджено автомобіль марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Як встановлено під час розгляду справи, на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ford С-МАХ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , забезпечена ТДВ «СК «ГАРДІАН» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-217957181, що підтверджується наданою страховою компанією копією поліса (арк. спр. 209, том 1).
ОСОБА_8 звернувся із заявою до ТДВ «СК «ГАРДІАН» про виплату страхового відшкодування у зв`язку із пошкодженням автомобіля «Opel Vectra» (арк. спр. 212, том 1).
Згідно з Актом про врегулювання страхового випадку від 16.12.2024 року, який підписано між ОСОБА_8 та ТДВ «СК «ГАРДІАН», сторони встановили та погодили, що по заявленому страховому випадку розмір матеріального збитку становить 78 000,00 грн. (арк. спр. 238, том 1).
Платіжною інструкцією №226516 підтверджується, що ТДВ «СК «ГАРДІАН» виплатило ОСОБА_8 78 000,00 грн. (арк. спр. 239, том 1).
Проаналізувавши вказане вище, а також оцінивши надані позивачами докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТДВ «СК» «Гардіан» на користь ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 160 000 гривень, а також в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 140 000 гривень, у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю, оскільки такі вимоги не підтверджені жодними належними та достатніми доказами.
У позовній заяві позивачі ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , яка також діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , зазначають, що внаслідок вчиненої ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, вони зазнали моральної шкоди, яка виражена в моральних стражданнях і переживаннях, та яку просять стягнути з ОСОБА_3 у рівних частках на кожного на загальну суму в розмірі 250 000,00 грн. 
Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з п.п. 4,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд, оцінюючи позовні вимоги позивачів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заподіяна позивачам моральна шкода знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачам, суд враховує форму вини обвинуваченого, а також те, що скоєна ОСОБА_3 дорожньо-транспортна пригода спричинила позивачам душевні страждання, стрес, переживання. Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування шкоди ОСОБА_3 не відбулося, а тому в добровільному порядку заподіяна шкода не відшкодована.
При цьому суд враховує, що сам факт дорожньо-транспортної пригоди, завдання позивачам ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та враховуючи, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивачів і може мати тільки умовний вираз, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнали позивачі внаслідок скоєної ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, їх тривалість, та приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 по 15 000,00 грн. в користь кожного з позивачів на відшкодування моральної шкоди.
З урахуванням вищенаведених обставин, враховуючи обставини вчиненої дорожньо-транспортної пригоди, саме такий розмір моральної шкоди суд вважає співмірним стражданням позивачів.
Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачів витрат на правничу допомогу, суд зауважує наступне.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом статей 120,124 КПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Так, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_11 та її дітей ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 здійснювалося адвокатом ОСОБА_6 на підставі договору про надання правової допомоги від 22.01.2025 року, ордеру (арк. спр. 124, 126, том 1), а також ОСОБА_8 здійснювалося адвокатом ОСОБА_6 на підставі договору про надання правової допомоги від 25.07.2024 року, ордеру (арк. спр. 69-71, том 1).
Адвокатом ОСОБА_6 на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано Акт виконаних робіт №1 від 17.06.2026 року на загальну суму 31 000 грн. та Акт виконаних робіт №2 від 17.06.2026 року на загальну суму 31 000 грн. 
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_7 просили зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки такий є надто завищеним.
З технічних записів підготовчих та судових засідань встановлено, що представник потерпілих та цивільних позивачів приймав участь в засіданнях, а відтак, виходячи із встановленої реальності участі адвоката у наданні професійної правничої допомоги у даній справі, беручи до уваги обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 належить стягнути на користь ОСОБА_11 (яка також діє в інтересах неповнолітніх дітей) та ОСОБА_8 по 5 000 грн. процесуальних витрат на правничу допомогу на кожного.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.
Питання про речові докази належить вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Питання про процесуальні витрати необхідно вирішити в порядку ст. 124 КПК України.
Питання про майно, на яке накладено арешт, належить вирішити в порядку ст. 174 КПК України.
Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. 
Згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , яка також діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до ОСОБА_3 , ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ), ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ), ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) моральну шкоду у рівних частках по 15 000, 00 грн. на кожного, а всього на загальну суму 75 000 гривень 00 копійок.

В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , яка також діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , до ОСОБА_3 - відмовити.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_8  до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування матеріальної шкоди – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) понесені ними витрати на правову допомогу в розмірі по 5 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. на кожного.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Жовківського районного суду Львівської області від 09.01.2024 року на транспортний засіб автомобіль марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - скасувати.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Жовківського районного суду Львівської області від 09.01.2024 року на транспортний засіб автомобіль марки «Ford С-МАХ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_15 , - скасувати.

Речові докази, а саме: 

- транспортний засіб автомобіль марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_3 - повернути законному володільцю;
- транспортний засіб автомобіль марки «Ford С-МАХ» реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернути законному володільцю.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати на загальну суму 23 097,04 грн., пов`язані із залученням експертів для проведення експертиз в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст. 395 КПК України з врахуванням особливостей передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя:                        ОСОБА_1