ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №585/363/25 
Номер провадження 22-ц/816/333/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Щербаченко М. В. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.,

у присутності :
представника третьої особи ОСОБА_1 – адвоката Кабриль Юлії Володимирівни, 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2025 року у складі судді Євлах О.О., ухвалене в м. Ромни Сумської області, повне судове рішення складено 11 квітня 2025 року, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - ОСОБА_1 , про встановлення факту належності до члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, як такої, що перебувала на його утриманні до дня його загибелі (смерті),

в с т а н о в и в :

30 січня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила встановити факт, що вона, ОСОБА_2 , належить до членів сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як така, що перебувала на його утриманні до дня його загибелі – ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби загинув ОСОБА_3 . Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2023 року встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно. 
Після ухвалення зазначеного рішення вона звернулася до Міністерства оборони України із заявою про оформлення та виплату одноразової допомоги, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, у задоволенні якої їй було відмовлено, з посиланням на те, що не було надано документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, виданих ПФУ, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні відповідно до згаданого Закону на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги. 
Зазначає, що ОСОБА_3 отримане грошове забезпечення повністю витрачав на неї та її утримання, так перераховував на її картковий рахунок кошти, також надавав готівку, витрачав кошти на ведення спільного господарства, оплату житлово-комунальних послуг. За наполяганням ОСОБА_3 вона здійснювала постійний догляд своєї хворої матері ОСОБА_4 , тоді як всі витрати на утримання позивачки взяв на себе ОСОБА_3 . Розмір отримуваних нею соціальних виплат є значно меншим від встановленого прожиткового мінімуму на працездатну особі та всі витрачалися на придбання матері ліків та продуктів харчування. Вказане , на її думку, підтверджує факт перебування її на утриманні у ОСОБА_3 до дня його загибелі. 
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовільнити. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що при оформленні субсидії вона не включила до складу сім`ї членів домогосподарства ОСОБА_3 , так як він зареєстрований був за іншою адресою та користувався пільгами на оплату житлово-комунальних послуг. Зазначає, що заява на отримання субсидії нею подавалася у 2020 року, та у зв`язку з воєнним станом, була продовжена автоматично. 
Заявник апеляційної скарги не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не доведення факту перебування її на утриманні у ОСОБА_1 , адже ці обставини підтверджується зібраними у справі доказами. 
Звертає увагу на те, що отримувана нею допомога по догляду є тимчасовою та мізерною за розміром, тоді як допомога ОСОБА_1 була постійним та основним джерелом її існування. 
Наголошує на тому, що Конституційний Суд у рішенні від 03 червня 1999 року у справі №1-8/99 (№5-рп/99) надав офіційне тлумачення щодо членів сім`ї, що перебувають на утриманні військовослужбовців та членів їх сімей, до яких належать в тому числі працездатні члени сім`ї військовослужбовця, що зайняті доглядом за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та визначеними законом іншими видами трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який надає члену сім`ї військовослужбовця право на трудову пенсію. 
Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідків, які про факт утримання її ОСОБА_3 були обізнані безпосередньо від останнього. 
Зазначила також про те, що факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її з ОСОБА_3 встановлено рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2023 року. 
Представником ОСОБА_5 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги просить залишити без задоволення.
Відповідачами у визначений апеляційним судом строку, відзиву на апеляційну скаргу подано не було. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника третьої особи, яка заперечила проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 28 вересня 2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06 липня 2021 року про що складено відповідний актовий запис №29 (а.с. 22, 23). 
04 квітня 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_3 призваний у Збройні Сили України на направлений у військову частину НОМЕР_1 (а.с. 27).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 загинув при виконанні бойового завдання, про що був сповіщений його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 59).
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2023 року, яке набрало законної сили 03 березня 2023 року, встановлено факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з липня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно (а.с. 31-33).
Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16 серпня 2024 року №22/д, розглянувши подані ОСОБА_2 документи, комісія дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення і виплати одноразової грошової допомоги з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, виданих ПФУ, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні відповідно до вказано Закону на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги (а.с. 28-29).
ОСОБА_2 перебуває на обліку Управління соціального захисту населення Роменської міської ради та одержує компенсацію як фізична особа, яка надає соціальну послугу з догляду на непрофесійній основі за матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується довідкою від 09 грудня 2024 року (а. с. 30).
За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб отриманими доходами ОСОБА_2 у період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2022 року отримувала соціальні виплати від УСЗН Роменської міської ради (а. с. 34-35). 
З виписки по картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що остання неодноразово з травня 2022 року по вересень 2022 року отримувала зарахування переказів від ОСОБА_6 , зокрема, 23.05.2022 – 2000 грн, 24.06.2022 - 5000 грн, 27.06.2022 – 3000 грн, 30.07.2022 – 21000 грн, 27.08.2022 – 3000 грн, 29000 грн, 29000 грн, 28000 грн, 30.08.2022 – 1000 грн, 16.09.2022 – 25000 грн, 10000 грн (а. с. 36-45).
Згідно довідки Управління адміністративних послуг ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , значився зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , 09 листопада 2022 року знятий з реєстрації місця проживання у зв`язку зі смертю (а. с. 60).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували належність позивача до категорії осіб, які б у разі встановлення судом фактів, про які просить позивач, надавали їй право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на 29 вересня 2022 року, тобто на дату загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 ).
Відтак, позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 перебувала на утриманні ОСОБА_3 . Пересилання ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_2 коштів у 2022 році, не можуть безпосередньо свідчити про те, що ОСОБА_2 перебувала на утриманні ОСОБА_3 ОСОБА_2 не надано беззаперечних доказів того, що вона об`єктивно не мала можливості працювати і перерахування, які надавав їй ОСОБА_3 , були єдиним джерелом її власного доходу.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Такими ж критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
У справі, яка є предметом перегляду, ОСОБА_2 просить суд встановити факт того, що вона перебувала на утриманні ОСОБА_3 , який загинув при виконанні обов`язків з військової служби, а також, що вона належить до членів сім`ї загиблого. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник вказала, що встановлення вказаних фактів необхідне їй для отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих (померлих) захисників і захисниць України, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і далі - в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_7 ) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_3 ) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Відповідно до ч 1-4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (тут і далі - в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_7 ) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.
Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;
г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;
д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у пункті "а" статті 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до пункту "д" частини четвертої цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні.
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. (ч. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначений у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23, яка підлягає врахуванню під час розгляду цієї справи відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України, вказано, що для цілей визначення того, чи є особа утриманцем у розумінні чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, необхідно встановити, чи має така особа право на призначення пенсії в разі втрати годувальника за приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Положення статті 16-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» свідчать, що для цілей призначення та отримання одноразової грошової допомоги, утриманці визначаються, як члени сім`ї, що мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Тобто, з вищевикладених норм слідує, що станом на дату смерті ОСОБА_3 законодавець передбачив, що особа, яка належить до членів сім`ї загиблого військовослужбовця має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, якщо вона була утриманцем загиблого, тобто мала право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Установивши, що ОСОБА_2 на момент загибелі ОСОБА_3 була працездатного віку (50 років), а доказів, які б підтверджували її належність до категорії непрацездатних осіб, які мають право отримання пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», нею не надано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту перебування на утриманні.
Та обставина, що ОСОБА_2 , у період спільного проживання з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу – липень 2021 року до дня його загибелі, не працювала у зв`язку з здійсненням нею догляду на своєю матір`ю, яка потребувала стороннього догляду, не відносить її до осіб, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» мають право на пенсію за втратою годувальника.
Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі №5-рп/99 надано офіційне тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тоді як спірні правовідносини врегульовані статтями 16, 16-1 цього Закону. 
З огляду на викладене, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок з обгрунтування рішення, є різною, залежно від характеру рішення.
ЄСПЛ неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (Ruiz Torija v. Spain, 21.01.1999).
У зв`язку з тим, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і зміст спірних правовідносин, а висновки суду є законними та обгрунтованими, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і передбачених статтею 376 ЦПК України підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 1 липня 2026 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

М. В. Щербаченко