Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

Справа № 126/2047/25
Провадження № 2/126/303/2026
"24" червня 2026 р. м. Бершадь
Бершадський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Губко В. І. 
секретар Бурлака А. І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Установа "Європейська факторингова компанія розвитку" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Фінансова Установа "ЄФКР" звернулося до суду з даним позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 нараховані за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, відповідно до ст. 625 ЦПК України на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 1135602000, три відсотки річних у розмірі 32756,42 грн. та інфляційні втрати у розмірі 108087,68 грн, а всього 140844,10 грн. та судові витрати в справі. 
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 20.06.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11356020000, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 20340,90 доларів США з терміном користування до 22.06.2015.
В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 212739, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати солідарно перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.
На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08.12.2011 між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від ПАТ "УкрСиббанк"на користь ПАТ "Дельта Банк".
14.05.2013 рішенням Бершадського районного суду Вінницької області по справі № 126/1434/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 222896,32 грн. та судові витрати в справі. на підставі зазначеного рішення суду були видані виконавчі листи.
11.05.2019 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фінансова Установа "ЄФКР" був укладений Договір № 1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 відбулася зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення банком на користь товариства прав вимоги за кредитним договором разом із забезпеченням. 
Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 12.11.2019 задоволено заяву ТОВ "Фінансова Установа "ЄФКР" про зміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі № 126/1434/13-ц.
Станом на дату написання позовної заяви судове рішення відповідачами повністю виконано шляхом примусового стягнення грошових коштів протягом 2022-2024 років, тож позивач має право на отримання сум відповідно ст. 625 ЦК України за період невиконання боржниками зобов`язань в межах строків позовної давності, а саме з 02.04.2017 р. по 23.02.2022 р.
27.11.2025 представник відповідачки ОСОБА_2 , адвоката Ковердяєва Л.В., подала до суду заяву про застосування позовної давності до вимог ТОВ "Фінансова Установа" ЄФКР" про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Заява обґрунтована тим, що як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних відбувалось за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, позовна давність за цими вимогами становить три роки. З огляду на це, позовна давність за окремими вимогами позивача почала свій перебіг з травня 2017 року та завершилася 23 лютого 2025 року. Позов подано лише у вересні 2025 року, тобто через 8 років після початку нарахування відповідних сум та пів року після спливу строку позовної давності, незважаючи на те, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням рішення у повному обсязі, була винесена 19 липня 2024 року. Водночас позивачем не наведено жодної причини пропуску встановленого законом строку позовної давності за відповідними вимогами. Згідно зі статтею 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, а право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 591/6419/14-ц, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) – тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). З огляду на вказане просила відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська Факторингова Компанія Розвитку» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
08.12.2025 представник позивача, Лисенко В.В., подала заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в якій посилаючись на висновки Верховного Суду щодо обчислення строку позовної давності при застосуванні положень статті 625 ЦК України, вказує, що Законом № 540-ІХ визначено що строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину, пунктом 19 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України передбачено зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦКУ, на період дії воєнного стану, тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності щодо стягнення сум відповідно до ст. 625 ЦКУ нарахованих за період невиконання відповідачами грошового зобов`язання за Кредитним договором з 02.04.2017 по 23.02.2022.
Представник позивача, Лисенко В.В., подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника позивача. 
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 20.06.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11356020000, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 20340,90 доларів США з терміном користування до 22.06.2015.
В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 212739, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати солідарно перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.
На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08.12.2011 між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від ПАТ "УкрСиббанк" на користь ПАТ "Дельта Банк".
14.05.2013 рішенням Бершадського районного суду Вінницької області по справі № 126/1434/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 222896,32 грн. та судові витрати в справі. 
На виконання зазначеного рішення суду 04.12.2013 були видані виконавчі листи.
11.05.2019 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фінансова Установа "ЄФКР" був укладений Договір № 1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 відбулася зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення банком на користь товариства прав вимоги за кредитним договором разом із забезпеченням. 
Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 12.11.2019 задоволено заяву ТОВ "Фінансова Установа "ЄФКР" про зміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі № 126/1434/13-ц.
Постановою від 19.07.2024 державним виконавцем Скрипником В.Л. закінчено виконавче провадження №61902029, яке відкрите на підставі виконавчого листа (дубліката) №126/1434/13-ц у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
За прострочення виконання зобов`язання за період з 02.04.2017 до23.02.2023 позивач надав розрахунок інфляційних втрат на суму 108087,68 грн та 3% річних на суму 32756,42 грн.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018року у справі №686/21962/15-ц.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Таким чином, з ухваленням судом 14.05.2013 рішення про стягнення з відповідачів заборгованості не припинилося та триває до моменту фактичного виконання ними грошового зобов`язання. Відтак, позивач має право на стягнення з відповідачів сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення виконання.
Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Щодо клопотання сторони відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача суд зазначає наступне. 
Відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного 25 вересня 2024 року у справі №206/2984/23 (пр.№61-7249св24) встановлено продовження строку позовної давності на строк дії карантину та наведено наступне: «...Із 12 березня 2020року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 Постанови кабінету Міністрів від 11 березня 2020 року4 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728,786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). .... Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХпередбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОVID - 19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов 'язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691 -IX «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОVID -19»).
Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину. Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.
Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22), на які посилається заявниця в касаційній скарзі та які не враховані судами попередніх інстанцій.
У цій справі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року в справі № 436/6390/12 солідарними боржниками не виконане, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому в позивача право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Однак з урахуванням заявленої ОСОБА З позовної давності стягнення сум за статтею 625 ЦК України підлягає обмеженню строкам давності, який підлягає обрахуванню з урахуванням Закону № 540-ІХ. Отже, на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року) прострочені з 02 квітня 2017 року платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом № 540-ІХ позовної давності, що не врахували суди попередніх інстанцій. Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120- ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину.
Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, тому позивач, звернувшись до суду в червні 2023 року, в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Закону № 540-ІХ.».
Враховуючи вищенаведене, та те що Законом № 540-ІХ визначено що строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину, пунктом 19 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, який діяв у період з 24.02.2022 по 03.09.2025 включно, передбачено зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦК України, на період дії воєнного стану, позивач до суду з даним позовом звернувся 08.09.2025, тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності щодо стягнення сум відповідно до ст. 625 ЦК України нарахованих за період невиконання відповідачами грошового зобов`язання за Кредитним договором з 02.04.2017 по 23.02.2022.
Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з набуттям права вимоги до відповідачів за грошовим зобов`язанням, підтвердженим судовим рішенням, тривалим невиконанням відповідачами цього грошового зобов`язання та виникнення у відповідачів зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідачами не надано будь-яких заперечень проти наведеного відповідачем розрахунку, а також і не надано доказів на спростування зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми за період, щодо якого заявлено вимоги.
За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів також підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 3028 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 279, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Установа "Європейська факторингова компанія розвитку" до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних - задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Установа "Європейська факторингова компанія розвитку" (код ЄДРПОУ: 34615314, юридична адреса: 04052, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40х) нараховані за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, відповідно до ст. 625 ЦПК України на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 1135602000, три відсотки річних у розмірі 32756,42 грн. та інфляційні втрати у розмірі 108087,68 грн, а всього 140844,10 грн. (сто сорок тисяч вісімсот сорок чотири грн 10 коп.).
Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Установа "Європейська факторингова компанія розвитку"судовий збір у розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень нуль копійок).
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. І. Губко