УХВАЛА
29 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 689/2280/23
провадження № 13-27кс26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 , 
суддів:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду кримінального провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_18 в інтересах засудженого ОСОБА_19 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 лютого 2025 року,
встановила:
Вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року ОСОБА_19 визнано винуватим та засуджено за статтею 336 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 17 лютого 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_18 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_19 - без змін.
Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, захисник ОСОБА_18 звернувся із касаційною скаргою до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі - колегія суддів, Суд, Касаційний кримінальний суд), у якій просить скасувати ухвалені щодо ОСОБА_19 судові рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
На обґрунтування вимог касаційної скарги захисник ОСОБА_18 зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки доказам, які підтверджують наявність у його підзахисного стійких особистих релігійних переконань, несумісних із виконанням військового обов`язку. Крім того, вважає, що судами безпідставно було залишено поза увагою положення статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у частині гарантій свободи думки, совісті та релігії, зокрема права на сумлінну відмову від військової служби, а також релевантну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
У зв`язку з наведеним, на думку захисника, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового та передчасного висновку про відсутність у ОСОБА_19 законних підстав для сумлінної відмови від проходження військової служби.
Мотиви передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду
Ухвалою Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 03 березня 2026 року кримінальне провадження передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) на підставі ч. 5 ст. 434-1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки дійшла висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
На переконання колегії суддів, наявність виключної правової проблеми полягає у недостатньому законодавчому врегулюванні правовідносин, що зачіпає фундаментальні права та свободи осіб.  
Так, колегія суддів вказує, що відсутність чіткого законодавчо визначеного механізму реалізації права громадян на альтернативну службу не може тлумачитися як відсутність самого права та не повинна спричиняти негативні правові наслідки для особи, зокрема у вигляді притягнення до відповідальності.
Обґрунтовуючи наявність у справі виключної правової проблеми, колегія суддів зазначила, що виходячи із приписів статті 35 Конституції України, держава гарантуючи право на свободу світогляду і віросповідання, зобов`язана створити умови для реалізації цього права. Аналіз вказаного припису статті 35 Конституції України у світлі рішення Конституційного Суду України від 27 грудня 2022 року № 4-р/2022, на думку Суду, свідчить, що право на свободу світогляду і віросповідання як індивідуальне право, є відмінним від інституційних прав релігійних організацій (об`єднань), включає право приймати і мати світогляд і віросповідання, в тому числі релігійні переконання, які суперечать виконанню військового обов`язку (тобто право мати сумлінну відмову від військової служби).
Крім того, Суд вказує, що згідно із правовими позиціями ЄСПЛ щодо застосування статті 9 Конвенції, держава має позитивний обов`язок створити систему альтернативної служби, яка повинна бути відокремлена від військової структури, не мати карального характеру і залишатися у розумних часових межах. 
Колегія суддів також виходить із того, що наявність виключної правової проблеми підтверджується системністю відповідних правовідносин, оскільки питання, порушене у цьому кримінальному провадженні, виникає у значній кількості аналогічних проваджень. Зокрема, станом на 24 лютого 2026 року відомо про 1044 кримінальних проваджень, розпочатих в умовах воєнного стану щодо осіб, які відмовилися від проходження військової служби з підстав релігійних переконань.
Ознакою виключної правової проблеми у її якісному вимірі, на думку колегії суддів, є необхідність забезпечення єдності судової практики, що підтверджується передачею колегіями суддів Касаційного кримінального суду відповідних кримінальних проваджень на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати з метою формування узагальненого правового висновку.
У зв`язку із викладеним, Суд вважає, що передача кримінального провадження на розгляд Великої Палати необхідна для усунення правової невизначеності та формування єдиної правозастосовчої практики. 
Позиція Великої Палати
Згідно із частиною четвертою статті 434-2 КПК Касаційний кримінальний суд при вирішенні питання про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати на підставі частини п`ятої статті 434-1 цього Кодексу у своїй ухвалі має обґрунтувати те, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
У свою чергу Велика Палата відповідно до частини шостої статті 434-2КПК перевіряє, чи є підстави для такої передачі кримінального провадження на її розгляд.
Як раніше вже неодноразово наголошувалось у рішеннях Великої Палати, при тлумаченні поняття «виключна правова проблема» необхідно виходити з кількісних та якісних показників, які можуть її становити. Зокрема, за кількісним показником виключна правова проблема зазвичай виникає не в одиничній правовій ситуації, а в невизначеній кількості кримінальних проваджень, крім того, така правова проблема може мати триваючий характер і виникати ще під час розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій.
Виключна правова проблема може полягати у недостатньому законодавчому врегулюванні правовідносин, у відсутності сталої судової практики, тривалому існуванні колізій у застосуванні норм права і неусуненні розбіжностей. 
Отже, передаючи справу на розгляд Великої Палати, колегія суддів повинна обґрунтувати факт наявності виключної правової проблеми, тобто відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або/та неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод та інтересів, у тому числі внаслідок неоднакової судової практики.
Перевіривши наведені Касаційним кримінальним судом аргументи щодо наявності виключної правової проблеми, Велика Палата дійшла висновку про відсутність підстав для передачі кримінального провадження на її розгляд.
Як убачається з ухвали Суду, в ній чітко не сформульовано, у чому саме полягає виключність правової проблеми з огляду на її якісний та кількісний критерії, а також не зазначено, як, на думку колегії суддів, вона має бути вирішена.
Також колегія суддів не навела жодного прикладу, який би свідчив про розбіжності судової практики Касаційного кримінального суду в застосуванні положень 336 КК у контексті поставленого питання.
Саме по собі посилання колегії суддів в ухвалі від 03 березня 2026 року на значну кількість проваджень у відповідній категорії справ, не може вважатися належним обґрунтуванням, оскільки така обставина сама по собі не свідчить про існування виключної правової проблеми та не є достатньою підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати.
Отже, Суд не навів ні якісного, ні кількісного критеріїв виключності правової проблеми, зокрема не продемонстрував різних підходів до правозастосування з посиланням на суперечливу судову практику.
При цьому, Велика Палата звертає увагу на те, що за подібних правовідносин об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 27 жовтня
2025 року (справа № 573/838/24) дійшла висновку, що законодавство України не передбачає можливості відмови від виконання обов`язку проходити військову службу за призовом під час мобілізації, яка ґрунтується на релігійних або інших переконаннях. Такі переконання не можуть бути підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у разі її ухилення від мобілізації у значенні статті 336 КК України.
Таке рішення об`єднана палата ухвалила системно проаналізувавши зміст законодавства України щодо можливості відмови від виконання обов`язку проходити військову службу за призовом під час мобілізації, яка ґрунтується на релігійних або інших переконаннях.
Таким чином, обставини, на які посилається суд касаційної інстанції, вже було досліджено об`єднаною палатою. Натомість нових, додаткових аргументів, не розглянутих указаною палатою, які би доводили юридичну невизначеність, існування виключної правової проблеми й необхідність вирішення її для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, в ухвалі колегії суддів Касаційного кримінального суду не наведено.
Тож питання, поставлені судом касаційної інстанції перед Великою Палатою, достатньо врегульовані у правовому висновку об`єднаної палати, а сама собою незгода з ним за відсутності в аспекті згаданих критеріїв відповідного обґрунтування не свідчить про наявність виключної правової проблеми та не може слугувати підставою для передачі провадження на розгляд Великої Палати.
Згідно з правилами частини шостої статті 434-2КПК кримінальне провадження підлягає поверненню колегії суддів для подальшого розгляду в межах її повноважень відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Враховуючи викладене, а також те, що усупереч положенням ч. 5 ст. 434-1 та ч. 4 ст. 434-2 КПК, в ухвалі Касаційного кримінального суду чітко не сформульовано в чому саме полягає виключна правова проблема та не зазначено, як, на думку колегії суддів, вона має бути вирішена, кримінальне провадження підлягає поверненню колегії суддів для подальшого розгляду.
Керуючись статтями 434-1, 434-2 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
ухвалила:
Кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_18 
в інтересах ОСОБА_19 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 лютого 2025 року повернути колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду для подальшого розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач ОСОБА_1 
Судді:		ОСОБА_2 		ОСОБА_10 	
		ОСОБА_3 		ОСОБА_11 	
		ОСОБА_4 		ОСОБА_12 	
		ОСОБА_5 		ОСОБА_13 	
		ОСОБА_6 		ОСОБА_14 	
		ОСОБА_7 		ОСОБА_15 	
		ОСОБА_8 		ОСОБА_16 	
		ОСОБА_9 		ОСОБА_17