КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2026 року справа №640/7728/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
в с т а н о в и в:
До Окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві. 
Відповідно до Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Позовні вимоги мають наступний зміст:
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №2600-0310-8/15869 від 28.01.2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за вислугу років.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368) прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років на підставі пункту "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі, передбаченому п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 29.12.2021.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач трактує ст.12 Закону 2262, не враховуючи при цьому відсилочну норму, що міститься в ст. 17-1 цього ж Закону про те, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Від відповідача надійшов відзив зміст якого не відповідає предмету спору тож суд не бере його до уваги.
Дослідивши обставини справи та оцінивши доводи позивача суд зазначає наступне.
З 31.08.1999 по 22.07.2003 - зарахований курсантом Київського інституту внутрішніх справ.
Починаючи з 23.07.2003 по 11.03.2021 ОСОБА_1 , проходив службу на різних посадах в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.
Наказом начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань за № ЗОб/ОС-21 (далі - Наказ), з 11.03.2021 року ОСОБА_1 - начальника Сектору внутрішньої безпеки у центральному регіоні Управління з питань внутрішніх розслідувань та безпеки персоналу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів).
Згідно з розрахунком вислуги років для призначення пенсії, підготовленого Департаментом з питань виконання кримінальних покарань, особової справи, трудової книжки, наказу про звільнення станом на день звільнення (11 березня 2021 року) вислуга років Позивача складає:
в календарному обчисленні -21 рік 06 місяців 08 днів; 
в пільговому обчисленні - 27 років 00 місяців 22 дні.
29.12.2021 року Департамент з питань виконання кримінальних покарань з відповідними документами звернувся до ГУ ПФУ в місті Києві для призначення Позивачу пенсії за вислугою років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262, з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні, яка на день звільнення становить 27 років 00 місяці 22 дні згідно «Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, що є достатньою підставою набуття права на пенсію за вислугою років.
Рішенням ГУ ПФУ від 28.01.2022 № 2600-0310-8/15869 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років. Підставою для відмови на думку Відповідача, стала відсутність календарної вислуги, необхідної для призначення Позивачеві пенсії за вислугу років.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні. Державній службі спеціального зв`язку та захист інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Відповідно до ст. 2 Закону військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби;
Пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Частиною другою статті 17 Закону № 2262-ХІІ визначено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Згідно зі статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Згідно п. З Порядку № 393, до вислуги років для призначення пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, зараховується на пільгових умовах:
г) один місяць служби за сорок днів:
- особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально - виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально - трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках- розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням служби безпеки, Міністерством оборони;
- час проходження служби особами рядового і начальницького складу Держави кримінально - виконавчої служби;
- час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах патрульної служби за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ.
У своїй відмові Відповідач, посилається на те, що позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії, проте, слід зазначити, що в нього наявний відповідний пільговий стаж, відповідно до приписів пункту 3 Постанови № 393 (проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби в установах виконання покарань).
Фактично Відповідач побудував свою правову позицію на тому, що буквально трактує ст.12 Закону 2262, не враховуючи при цьому відсилочну норму, що міститься в ст. 17-1 цього ж Закону про те, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У відповідності з Порядком № 393 порядок обчислення вислуги років, що надає право на пенсію, чітко визначений в ст.17-1 Закону та прямо вказує на обов`язок Відповіла застосовувати такий порядок, використовуючи ст. 12, як норму загальну, а ст.17-1 Закону Т Постанову КМУ № 393, як спеціальну.
Статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.
Отже, Законом № 2262-ХІІ передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.
Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років, зокрема, військовослужбовцям ДКВС. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.
Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-ХІІ.
Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним ві визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими- актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, викладеною в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а, та правовою позицією Верховного суду в справі № 480/4241/18 від 14.04.2021, які згідно ч.4, 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень та враховується іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності.
Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно- правовими актами Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй (п. 4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007).
Наведене вказує на невідповідність згаданого правового регулювання таким елементам конституційного принципу верховенства права (ст. 8 Конституції України), як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість (п. 4.3 рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 №1-р/2018 у справі №1-6/2018).
Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
На початок проходження позивачем служби в Збройних силах України (05.06.1998) та органах ДКВС (15.09.2005) законодавством було встановлено, що особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше, мають право на пенсію за вислугу років.
У статті 21 Конституції України зазначено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними Положеннями ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 у справі №5-рп/2005 зазначено, що згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод є їх обмеженням.
Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 у справі №8-рп/2005 пояснив, що необхідно вважати звуженням обсягу прав «це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».
Тобто, що у разі, якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які, зокрема підвищують необхідний стаж для призначення пенсії, то такі зміни звужують зміст і обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб, незалежно від того, коли наступить можливість його реалізації.
У рішенні від 18.06.2007 у справі №4-рп/2007 Конституційний суд України сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.
Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення від 20.03.2002 у справі №5-рп/2002).
У цьому ж рішенні вказано, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.
Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсац і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів була висловлена і у рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі №1-21/2005: «Комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації».
Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, суд, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію
У зв`язку з цим, правову позицію Відповідача можна сприйняти, як звуження змісту соціальних гарантій та пільг Позивача, побудоване на помилковому трактуванні норм законодавства.
Відповідач порушив права та інтереси Позивача, не призначивши йому пенсію за вислугу років з урахуванням вислуги років 25 років і більше.
Згідно наказу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 10.03.2021 № 306/ОС-21 станом на день звільнення вислуга позивача в органах Державної виконавчо- кримінальної служби України складала: у календарному обчисленні становила: 21 рік 06 місяців 08 днів; у пільговому обчисленні: 27 років 00 місяців 22 дні, що є достатньою підставою набуття ним права на пенсію за вислугою років відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищевикладене, рішення (лист) Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 2600-0310-8/15869 від 28.01.2022 не відповідає критеріям, встановленими ч. 2 ст. 2 КАС України, в зв`язку з чим позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України до судових витрат належить судовий збір. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.
Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
2. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №2600-0310-8/15869 від 28.01.2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за вислугу років.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368) прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років на підставі пункту "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі, передбаченому п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 29.12.2021.
4. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятьсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.