Справа № 689/2275/25
2/689/197/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року селище Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В., 
з участю: секретаря судового засідання - Лебеденко О.М.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Хворостовського В.О.,
відповідача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - адвоката Теліцина А.М.,
представника третьої особи - Лісовського О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду в селищі Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Орган опіки та піклування Ярмолинецької селищної ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В позові зазначила, що вона є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідач є батьком дітей. Шлюб між ними розірвано 5 лютого 2024 року. Діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Відповідач життям дітей не цікавиться, не бере участі у їхньому вихованні; він зловживає алкогольними напоями, діти його ігнорують та не хочуть мати з ним жодні відносини. Просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не відвідує дитячий садочок, 2 роки поспіль не оплачує дитячий садочок, не відвідує школу, не цікавиться успіхами дітей. Спочатку відповідач брав дітей до себе щотижня. Зазначила, що діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не виявляють бажання спілкуватися із батьком. До старшої доньки не ходив на випускний в садочок, не ходив також на батьківські збори. В 2026 році жодним чином дітям не допомагав. Коли діти хворіли, то він лише одного разу провідав дітей та надав лише 1500 грн. Старша донька ходить на танці та гурток з англійської мови, відповідач не цікавиться цим та не оплачує, адже ці заняття є платними. Водночас, зазначила, що аліменти відповідач сплачував в повному обсязі.
Представника позивача зазначив, що відповідач умисно не виконував свої батьківські обов`язки, не відвідував школу та дитячий садочок. Висновок органу опіки та піклування носить формальний характер та не відповідає інтересам дітей.
Відповідач заперечив проти задоволення позову. Суду пояснив, що він працює майстром колії на залізниці на станції Ярмолинці і він працює з 8 год. по 17 год. Зазначив, що він утримує та виховує своїх дітей, вони з ним нормально спілкуються. Водночас, не заперечив ту обставину, що він мало часу приділяє вихованню та утриманню дітей.
Представник відповідача суду пояснив, що позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про умисне невиконання його довірителем батьківських обов`язків. Вважає, що висновок органу опіки та піклування є обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам малолітніх дітей. Відповідач працює, заборгованості по аліментам не має. Мати позивачки надала суду детальні свідчення, з яких вбачається, що відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Представник третьої особи в судовому засіданні повідомив, що органом опіки та піклування затверджено висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей.
Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до припису ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Судом встановлено, що в період шлюбу у сторін народилися діти: ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками якої записано: ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_8 (мати). Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 ( а.с. 8). ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , батьками якої записано: ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_8 (мати) Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 (а.с. 9). ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , батьками якого записано: ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_8 (мати). Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 (а.с. 10). Відповідно до рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 5 лютого 2024 року шлюб, який зареєстрований 20 липня 2018 року Ярмолинецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Хмельницької області між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , розірвано (а.с. 7). 6 листопада 2025 року укладено шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_11 змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с. 5).
Станом на 8 грудня 2025 року ОСОБА_1 проживала разом із своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Ярмолинецької селищної ради № 343 від 8 грудня 2025 року (а.с. 11). Актом обстеження умов проживання малолітніх дітей від 8 грудня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 . встановлено, що для виховання і розвитку дитини створено належні умови (а.с. 12). Згідно із довідки Ярмолинецького ліцею № 1 імені Сергія Слободяна Ярмолинецької селищної ради № 136 від 15 грудня 2025 року за період навчання з 1 вересня 2025 року по 15 грудня 2025 року ОСОБА_2 , батько учениці 1-Б класу ОСОБА_3 , контакт із школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с. 13). Відповідно до довідки Ярмолинецького центру розвитку дитини № 47 від 8 грудня 2025 року вихованням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 займається лише мати (а.с. 14).
6 жовтня 2025 року приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Павлик Н.А. посвідчила заяву ОСОБА_11 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 утримує їхніх спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а..с 29). Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 20 січня 2026 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 30). Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2025р. по ВП № НОМЕР_1 виконавчий лист № 689/190/24 від 24 травня 2024 року про зміну розміру аліментів з ОСОБА_2 повернуто стягувачу - ОСОБА_16 (а.с. 32). Відповідно до розрахунку заробітної плати за грудень 2025 року ОСОБА_2 сплатив аліменти в розмірі 7222, 91 грн. (а.с. 33). Відповідно до характеристики ОСОБА_2 працює у Хмельницькій дистанції колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» монтером колії по 3-му розряду з 09.09.2021р. по теперішній час (а.с. 34). Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 , яки працює у Виробничому підрозділі «Хмельницька дистанція колії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», за період з липня 2025 року по грудень 2025 року відповідач сплатив аліменти на дітей в сумі 46 979, 60 грн. (а.с. 35).
Згідно із рішенням виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради № 23 від 25 березня 2026 року затверджено висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 60).
А висновком органу опіки та піклування Ярмолинецької селищної ради встановлено недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 61-63).
Свідок ОСОБА_17 суду показав, що позивачка є його донькою. Разом із нею в його будинку проживають троє її малолітніх дітей. Приблизно 3 роки тому донька разом із дітьми переїхала до них: АДРЕСА_2 . Відповідач приблизно один раз на місяць провідує дітей, привозить цукор, олію тощо, приблизно пів дня проводить разом із дітьми. Діти нормально ставляться до батька, спілкуються із ним, він деколи купує дітям іграшки. Також відповідач забирає дітей до себе додому, зокрема, в 2025 році він брав дітей із собою приблизно 6 разів, а в 2026 році - жодного разу. Показав, що раніше діти частіше хотіли до батька. На даний час його донька проживає із іншим чоловіком.
Свідок ОСОБА_18 повідомила суду, що вона є кумою позивачки. Відповідач не бере жодної участі у вихованні дітей. Так, відповідач лише один раз на місяць приходить та провідує дітей. ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами. Діти перестали хотіти йти до батька. Зі слів позивачки, відповідач дуже рідко приходить до дітей. Зокрема, в 2025 році на День народження доньки ОСОБА_14 відповідач присутній не був. Не виконує свої батьківські обов`язки, не возить на відпочинок тощо.
Свідок ОСОБА_19 суду показала, що відповідач є її сином. Ствердила, що невістка поїхала від них в 2023 році, подала до суду позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Спочатку вони дітей часто бачили, провідували разом із сином, позивачка дозволяла спілкуватися із дітьми. Після розірвання шлюбу син раз на тиждень забирав дітей додому. Діти активно спілкуються із батьком, просяться до нього. Не дивлячись на постійну зайнятість на роботі, син приділяє достатньо часу дітям. Він не зловживає алкогольними напоями, заборгованості по сплаті аліментів не має. На даний час кожні 2 тижні провідує своїх дітей. Дітям купує одяг та речі.
Свідок ОСОБА_20 суду повідомила, що позивачка є її донькою. Так, після розірвання шлюбу відповідач спілкується із дітьми. Раніше щотижня забирав дітей до себе, зараз трохи рідше. Діти нормально відносяться до батька, а він добре ставиться до дітей, алкогольними напоями не зловживає. Станом на даний час дітьми займається саме вона, оскільки донька працює. Зазначила, що відповідач протягом року приблизно 2 рази на місяць провідував своїх малолітніх дітей.
Свідок ОСОБА_21 показав суду, що він є кумом позивачки та відповідача, оскільки хрестив старшу доньку ОСОБА_14 . Він проживає в с. Нове Село навпроти будинку відповідача. Зазначив, що після розірвання шлюбу ставлення відповідача до своїх дітей було дуже добре, діти постійно спілкуються з батьком, відповідач сплачував аліменти, провідував дітей (зі слів відповідача). Одного разу влітку він бачив як відповідач на станції Ярмолинці купував дітям піцу. Особисто йому восени 2025 року донька ОСОБА_14 говорила, що любить тата. Декілька разів він бачив, як відповідач гуляв із ОСОБА_7 та ОСОБА_15 .
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див.: постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (див.: постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20)).
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21.
Згідно абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 15 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Так, позивачкою не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідач ухиляється від своїх обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а саме, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. 
Навпаки, суду надані належні і допустимі докази того, що ОСОБА_2 спілкується з дітьми, піклується про їхній розвиток, матеріально їх забезпечує.
Так, з матеріалів справи вбачається, що поведінка відповідача загалом свідчить про його бажання як батька брати участь у вихованні та спілкуванні із малолітніми дітьми, його спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки. Встановлені факти того, що батько недостатньою мірою спілкується з дітьми та приймає участь у їх вихованні (зі слів позивачки та самого відповідача) не можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав, адже це зумовлено об`єктивною причиною - працевлаштуванням відповідача та його роботою монтером колії 3 розряду.
Судом встановлено, що батько ніколи не втрачав інтересу до своїх дітей, в тому числі до участі у їх вихованні, підтримує зв`язок з дітьми, до січня 2026 року вчасно та в повному обсязі сплачував аліменти, визначені рішенням суду, що підтверджено матеріалами справи, а позивач належними і допустимими доказами не довела умисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, 
Відповідно до ч. ч. 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання серпу на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Водночас, суд погоджується із висновком органу опіки та піклування Ярмолинецької селищної ради, яким встановлено недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки він є достатньо обґрунтованим та відповідає інтересам дітей (а.с. 61-63).
Так, позивачкою не надано суду жодних належних і допустимих доказів щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, які б свідчили про свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійний характер; непроявлення інтересів до дітей; про те, що особа батька становить реальну загрозу для дітей, їхнього фізичного здоров`я та психічного розвитку.
Навпаки, нотаріально засвідчена заява від 6 жовтня 2025 року позивачки ОСОБА_22 свідчить про те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 утримує їхніх спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а..с 29).
Не надано суду доказів того, що ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей).
Суд розцінює критично та відхиляє показання свідка ОСОБА_18 про те, що відповідач не бере жодної участі у вихованні дітей, лише один раз на місяць приходить та провідує дітей, зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, які є суперечливими, нелогічними, неконкретними та непослідовними. Зазначені показання жодними іншими доказами не підтверджені. Натомість спростовуються показаннями свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . Крім цього, свідок ОСОБА_18 являється кумою позивачки, тому є зацікавленою особою.
Також суд не бере до уваги пояснення позивачки про те, що діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не виявляють бажання спілкуватися із батьком; відповідач в 2026 році жодним чином дітям не допомагав; старша донька ходить на танці та гурток з англійської мови, відповідач не цікавиться цим та не оплачує, адже ці заняття є платними.
Так, ці пояснення позивача не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Твердження позивачки щодо несплати батьком дитини (відповідачем) додаткових занять старшої доньки (танцювальний гурток та гурток з англійської мови), то з цього приводу ОСОБА_1 має право звернутися до суду із позовом до батька дітей про стягнення додаткових витрат на дитину в порядку ст. 185 Сімейного кодексу України.
Зокрема, свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 підтвердили суду, що відповідач провідує дітей, привозить продукти харчування, діти нормально ставляться до батька, спілкуються із ним, він деколи купує дітям іграшки, вчасно сплачував аліменти, також відповідач забирає дітей до себе додому тощо.
Таким чином, оскільки позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про умисне невиконання відповідачем батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, тому у задоволенні позову позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 28 квітня 2026 року. 

Суддя А.В. Кульбаба