Справа № 309/4529/25
Провадження № 2/309/1779/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області 
в складі: головуючого - судді Піцура Я.Я.
за участю секретаря Бондаренко В.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,
представника третьої особи Уманської А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Хустської міської ради, про відібрання дитини та повернення її батькові, – 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Хустської міської ради, про відібрання дитини та повернення її батькові.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2012 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , а 11.02.2014 вони офіційно зареєстрували шлюб. З самого початку стосунків вони проживали у будинку батьків дружини в АДРЕСА_1 , разом з матір`ю дружини та її братом, тут у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вересні 2022 син пішов до школи, у нього з дитиною були нормальні тісні відносини та спілкування. 05 листопада 2022 року він був мобілізований та проходив підготовку, після чого направлений на службу в бойову частину, був поранений, значний час проходив лікування у госпіталі в м.Одеса. 20.09.2024 комісією Одеського обласного центру визнаний непридатним до служби. В кінці січня 2025 року приїздив у відпустку і дружина попросила подати на розлучення, так як оформляє групу інвалідності і хоче оформити свого брата опікуном. Він не заперечував і підписав позов. За весь час служби він утримував свою сім`ю. Дитина проживала з матір`ю, яка дбала та виховувала її, і тільки після її смерті син став проживати з сім`єю її брата. З листопада 2022 року перебував на військовій службі і за цей час дійсно мало спілкувався з дитиною, але це не його вина, однак за цей час дитину налаштували проти нього, не дають спілкуватися з сином. Після смерті дружини ІНФОРМАЦІЯ_2 знаючи що син проживає у с.Бороняво разом з відповідачем пересилав кошти на утримання дитини. Причиною того, що поки не ставив питання про відібрання дитини було те, що хлопчик переніс психологічну травму у зв`язку зі смертю матері і вирішувати питання щоб забрати дитину від однокласників, змінювати умови проживання, вважав передчасним, оскільки розумів, що дитині потрібен час щоб він зрозумів, що буде проживати у м.Хуст з батьком та бабусею в іншому населеному пункті. Його як батька цікавить встановлення тісного контакту з дитиною та самостійного його виховання, і він неодноразово приїжджав до місця проживання дитини , однак йому не тільки не віддають дитину як батькові, а й не дають змоги поспілкуватися з ним. Більше того відповідач звернувся з позовом про позбавлення його батьківських прав.
Посилаючись на викладене позивач просить суд: постановити рішення про відібрання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути його батькові ОСОБА_1 .
Відзиву на позов відповідач ОСОБА_3 не подавав. 
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала позов та просила його задовольнити. Вказує, що позивач проживав з сім`єю у будинку матері дружини. У вересні 2022 року дитина пішла до Боронявської школи. 06.11.2022 року позивач був мобілізований, мав поранення, лікувався у м.Одеса. 20.09.2024 визнаний непридатним до військової служби. Наразі проживає у м.Хуст, з мамою у двохкімнатній квартирі. Після повернення зі служби поставив питання про відібрання дитини, оскільки після смерті матері син залишився проживати у сім`ї відповідача. Наразі установлені дні побачень з дитиною, є спілкування, однак навіть у цьому є перешкоди. Вважає, що позивач як батько має переважне право на те, щоб дитина проживала з ним.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов. Хоче забрати сина до себе, бо він є батько. Вони з самого початку жили у с.Бороняво і там син залишився проживати коли він пішов служити. Після служби він повернувся та живе у м.Хуст. Під час служби по мірі можливостей він намагався підтримувати спілкування з сином.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечила проти задоволення позову. Вказує, що відповідач звільнився з служби у ЗСУ 16.10.2024, тобто ще до смерті дружини. Він фактично самоусунувся від виховання дитини, не відвідував її, не утримував. Дитина проживає з дядьком, який безперервно її утримує. Коли мати дитини була хвора, то дитиною також займався дядько. До моменту звернення до суду із позовом про позбавлення позивача батьківських прав, той дитиною взагалі не цікавився, лише після цього почав проявляти цікавість. У дитини є всі умови для проживання, нею опікуються. Вважає, що відібрання дитини можливе лише у виняткових випадках, коли є загроза її життю чи здоров`ю. 
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечив проти задоволення позову. Вказує, що відповідач взагалі не брав участі у вихованні дитини. Ще у 2019 році він припинив проживати з сестрою, не відвідував дитину взагалі. Він навіть на похорон дружини не прийшов. Дитина весь час живе з ним та його сім`єю, йому там комфортно, і не бажає жити з батьком.
У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_7 зазначила, що ООП зроблені відповідні запити, та встановлено, що дитиною опікується рідний дядько – відповідач у справі. При розмові дитини з психологом установлено, що у дитини є важкий психологічний стан, і що він хоче проживати з дядьком. Вважає, що наразі відібрання дитини може порушити його психоемоційний стан. Підтримує наданий висновок та просить відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З 11 лютого 2014 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який розірвано згідно рішення Хустського районного суду від 17.02.2025 року (справа №309/94/25). 
Від даного шлюбу народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
На час розгляду справи ОСОБА_6 є малолітньою дитиною.
Також убачається, що у листопаді 2022 року ОСОБА_1 був мобілізований (присягу складено 20.11.2022 року), перебував на військовій службі, 20.09.2024 року визнаний непридатним до військової служби, та 16.10.2024 звільнений у запас за станом здоров`я, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 , і наразі має статус учасника бойових дій (а.с.9).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .
Також установлено і учасниками справи не оспорюється, що з самого народження малолітній ОСОБА_6 , проживав разом з батьками та сім`єю відповідача за адресою АДРЕСА_1 , та залишився там проживати і після смерті матері у сім`ї відповідача ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 після звільнення з військової служби, проживає разом зі своєю матір`ю у двокімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_2 .
Згідно характеристики Боронявської ЗЗСО І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 навчається у даному закладі з першого класу, зараз є учнем 4-А класу. Учень старанний, працелюбний. Навчальні досягнення середнього рівня. Зараз майже не пропускає заняття, попуски мають поважну причину, приймає активну участь у житті класу, комунікабельний, товариський, конфліктів з однокласниками не має. Зовнішній вигляд охайний, доглянутий, він забезпечений усім необхідним. ОСОБА_8 хлопчика цікавиться успіхами у навчанні, відвідує батьківські збори, класні заходи. З батьком учня класний керівник спілкувався тільки один раз у другому класі у телефонному режимі. ОСОБА_9 багато часу проводить зі своїм дядьком, зі слів учня він хоче бути з дядьком, йому з ним добре, спокійно. Більше за все він боїться втратити дядька, бо для нього це найрідніша людина. Хлопчик сумує за мамою та поступово звикає до думки, що її вже немає. ОСОБА_9 каже, що його біологічний батько жодного разу йому не телефонував, не вітав з днем народження, не приходив до нього, не хоче проживати зі своїм батьком.
Також, рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 15 червня 2020 року у справі № 309/3962/19 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання малолітнього сина ОСОБА_10 стягнуто аліменти у розмірі 1900 грн щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 грудня 2019 року.
Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради надав висновок від 23.02.2026 про недоцільність відібрання малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та повернення його батькові ОСОБА_1 . Висновок обґрунтований тим, що з метою недопущення травматизації малолітнього ОСОБА_10 та враховуючи його інтереси, пропонується не змінювати місце проживання дитина, а надати батьку дитини налагодити контакт із сином. У висновку також зазначено, що після смерті матері дитина залишилася проживати зі своїм дядьком ОСОБА_3 та його дружиною у с.Боронява, який займається вихованням дитини, його утриманням, піклується про здоров`я, фізичний та розумовий розвиток. Працівниками служби здійснено виїзд за місцем проживання дядька, і встановлено, що живуть у одноповерховому будинку на 3 кімнати, які обладнані усім необхідним, є всі комунікації, сучасні меблі та побутова техніка. Для дитини виділено окрему кімнату, де є все необхідне для навчання та відпочинку. Взаємовідносини між членами родини щирі та доброзичливі. Зі слів хлопчика він не пам`ятає батька та не бажає з ним проживати. Хлопчик розповів про ситуацію, яка його травмувала, бо на новорічні свята приїжджав батько та намагався примусити до спілкування, на що він відмовився і тоді батько викликав поліцію. Також працівниками служби здійснено виїзд за місцем проживання батька дитини та встановлено, що житло розміщено на 4 поверсі п`ятиповерхового будинку і складається з двох кімнат. Умови проживання задовільні, у квартирі виділена окрема кімната для дитини. Взаємовідносини між ОСОБА_1 та його матір`ю ОСОБА_11 доброзичливі. Відповідно до довідки сімейного лікаря, малолітній ОСОБА_10 задекларований, декларацію з сімейним лікарем уклала мама, станом здоров`я цікавиться дядько ОСОБА_3 . Згідно характеристики зі школи ОСОБА_12 зарекомендував себе як добрий працелюбний учень, навчається на середньому рівні, старанно виконує свої навчальні та громадські обов`язки, веселий, товариський, доброзичливий, приймає активну участь у громадському житті школи. Вихованням дитини упродовж останнього часу займається дядько ОСОБА_3 , з яким дитина проживає. Зі слів дитини він більше за все боїться втратити дядька, бо це найрідніша людина, батько жодного разу не телефонував йому, не вітав з Днем народження, не приходив до нього, додав, що не хоче проживати з батьком. Згідно психологічною оцінкою стану та умов проживання малолітнього ОСОБА_10 здійсненою практичним психологом з`ясовано, що у житті дитини мали місце значні психотравмуючі події пов`язані зі смертю матері, які вплинули на його емоційний стан, що характеризується підвищеною емоційною чутливістю. Дитина фактично проживає у родині дядька ОСОБА_3 , у процесі розмови демонструє ознаки емоційної прив`язаності, довіри та почуття захищеності, наявні умови є такі, що сприяють емоційному благополуччю дитини, загалом емоційний стан характеризується потребою у стабільному, безпечному та емоційно підтримувальному середовищі. 
У судовому засіданні також було з`ясовано думку малолітнього ОСОБА_10 у присутності шкільного психолога ОСОБА_13 , який на пропозицію головуючого розповісти про себе не зміг навіть розпочати таку розповідь, оскільки був дуже зніяковілим, після видалення з зали суду як позивача, так і відповідача, ситуація трохи покращилася, малолітній ОСОБА_10 фактично лише відповідав на запитання короткими відповідями, нічого від себе не додаючи. Зокрема відповів, що ходить у Боронявську школу, буде йти у 5 клас, любить уроки англійської. Живе з дядьком. З батьком бачиться по суботам. Тата не дуже любить, бо він не приходив до нього, не вітав з днем народження, бувало що дзвонив. Хоче жити лише у дядька, йому там добре.
Відповідно до статті 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.
Таким чином, закон закріплює переважне право батьків на проживання разом з малолітньою дитиною. Таке переважне право полягає в тому, що таке суб`єктивне право надає його носієві можливість пріоритетно перед іншими особами набути інше або здійснити існуюче суб`єктивне сімейне право. Внаслідок цього переважне право на проживання разом з дитиною (а) спрямовано на набуття (відновлення) немайнового права на сім`ю, (б) виникає разом із певним суб`єктивним правом та перебуває в пасивному стані до настання юридичних фактів передбачених в законі, (в) реалізується, як правило, за участю іншого суб`єкта, внаслідок чого носій переважного права може набути суб`єктивне право, (г) захищається шляхом переведення або відновлення прав та обов`язків, набутих третьої особою всупереч перевагам, які має суб`єкт переважного права, на нього. Законом прямо допускається, що батькам може бути відмовлено в реалізації переважного права, якщо це буде суперечити інтересам дитини.
Оскільки СК України не визначає зміст категорії "інтереси дитини", то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини.
Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо не придатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ у справі "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09).
Такий алгоритм має бути врахований при вирішенні питання про відібрання дитини з огляду на норми частини третьої статті 163 СК України, у тому числі у спорі між батьком дитини та дядьком, в якого дитина проживала довгий час, оскільки взаємини між дядьком та племінником, які спільно проживають тривалий час, підпадають під дію статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Вирішення питання про відібрання дитини у відповідача (дядька малолітнього онука), як і вирішення питання про неможливість відібрання дитини на користь позивача (батька дитини) становить втручання у право кожної із сторін у справі на повагу до їх сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно (а) здійснено згідно із законом, (б) відповідає одній чи кільком законним цілям, що визначені пунктом 2 статті 8 Конвенції, (в) є необхідними у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей.
На питання, чи передбачене втручання у право сторін законом, закон (стаття 163 СК України) відповідає ствердно, оскільки закріплює переважне право батьків на проживання разом з малолітньою дитиною, але закон допускає, що батькам може бути відмовлено в цьому, якщо це буде суперечити інтересам дитини.
На питання, чи відповідає втручання у право однієї із сторін цілям, про яке йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції, суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод дитини і відповідно вона має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.
Визначаючи, чи був захід із втручання у право однієї із сторін необхідним у демократичному суспільстві, суд, беручи до уваги справу в цілому, має розглядати підстави, наведені для виправдання застосування заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин справи вони можуть відрізнятися.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.
Возз`єднання дитини з біологічним батьком є важливим позитивним обов`язком держави, і право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя. Право батька на проживання з його малолітньою дитиною має бути захищене, й у правовідносинах, що складаються між батьком і дитиною, дядьком і дитиною, він має переважне право на проживання з дитиною.
Як убачається і позивач, і відповідач не мають негативних характеристик, мають належні умови для проживання дитини. Проте визначальним у цих правовідносинах є те, що негайне відібрання дитини може негативно позначитися на самій дитині, а тому необхідне вжиття попередніх та поступових заходів. Такі ускладнення пов`язані з тим, що малолітня дитина протягом тривалого часу, з моменту народження та після смерті матері весь час проживала і на момент розгляду справи проживає у родині свого дядька, який займається його вихованням, піклуванням, підтриманням здоров`я та матеріальним забезпеченням. Фактично сім`єю для дитини з моменту її народження були мати, певний час батько (хоча й неможливо чітко встановити момент коли він перестав проживати з сім`єю) і дядько, а після смерті матері - дядько.
На необхідності залишити малолітню дитину з дядьком наголосив і орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради у своєму висновку. Висновок обґрунтований тим, що з метою недопущення травматизації малолітнього ОСОБА_10 та враховуючи його інтереси, пропонується не змінювати місце проживання дитина, а надати можливість батьку дитини налагодити контакт із сином.
Беручи за основу у вирішенні цього спору принцип найкращих інтересів дитини, суд звертає увагу на те, що негайне відібрання малолітньої дитини не буде сприяти забезпеченню спокійного та стійкого середовища для неї, стане емоційним стресом, не буде враховано і її поглядів, що у сукупності охоплює складові елементи вказаного принципу. Проживання малолітнього разом з родиною дядька становить для нього звичну стабільну сімейну середу з народження.
Таким чином, розуміючи складність ситуації і перебуваючи на позиції про необхідність забезпечення умов для спільного проживання батька разом зі своєю дитиною, суд вирішує спір на користь відмови у негайному відібранні дитини, покладаючи на компетентні органи держави в контексті виконання позитивних обов`язків держави зобов`язання забезпечити систему послідовних кроків у напрямку возз`єднання батька з дитиною, щоб запобігти негативному впливу на дитину.
З урахуванням пропорційності втручання у право позивача на повагу до його сімейного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції, та норм частини третьої статті 163 СК України допускаються випадки відмови батьку у негайному відібранні дитини, що є необхідним у цій ситуації.
В інтересах дитини в ситуації, що склалася у цій справі, доцільно спочатку вжити відповідних підготовчих заходів, спрямованих на адаптацію дитини та батька до відновлення стосунків, а також підготовки для проживання дитини разом із батьком, після чого протягом перехідного періоду потрібно вирішити питання про безпосереднє проживання дитини з батьком.
Подібний підхід був застосований у рішенні ЄСПЛ у справі "N.TS. andother v. Georgia" від 02 лютого 2016 року (заява N 71776/12), а також у постанові КЦС від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19.
Суд вважає, що таке вирішення спору відповідатиме інтересам дитини з урахуванням таких обставин, як погляди дитини, індивідуальність дитини, збереження сімейного оточення і підтримання відносин, піклування, захист і безпека дитини, вразливий стан та необхідність постійного догляду, право дитини на здоров`я, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків протягом всього життя дитини, піклування батька про дитину, особисту прихильність дитини до батька, відносини між дитиною і батьком, тривалий строк проживання дитини з дядьком, ставлення самої дитини до батька, психологічний стан дитини у разі повернення до батька, з яким дитини не проживала тривалий час, встановлення перехідного періоду, бажання співпрацювати заінтересованих осіб. Суд також ураховує що існує емоційна близькість із дядьком, у зв`язку із втратою мами, дитина постійно потребує спілкування із дядьком та його уваги, тому зміна умов проживання та зміна сім`ї може призвести до пригніченого стану, дитина може замкнутись у собі. Тому забезпечення спілкування та виховання дитини з рідними людьми, які регулярно знаходяться поруч буде найкраще впливати на розвиток дитини, а особливо на її психічне здоров`я.
При вирішення даної справи судом ураховано правовий висновок КЦС викладений у постанові від 04.08.2021 у справі N 654/4307/19.
Узагальнюючи наведене, суд вважає, що наразі передчасним є постановлення питання про відібрання дитини та повернення її батьку, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Вказане не перешкоджає батьку повторно поставити дане питання у майбутньому коли ситуація зміниться та налагодиться контакт та психоемоційний зв`язок дитини з ним.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд, - 
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Хустської міської ради, про відібрання дитини та повернення її батькові - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
Третя особа 1: Орган опіки та піклування Хустської міської ради, м.Хуст, вул. 900-річчя Хуста, 27, Закарпатської області, ЄДРОПУ 04053714;
Повний текст рішення виготовлено 12 червня 2026 року. 

Суддя Хустського 
районного суду:  Піцур Я.Я.