Справа № 204/10201/21
Провадження № 2/932/75/22

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2021 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, в якій ОСОБА_1 просить суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету Україна через Державну казначейську службу України: майнову шкоду 3 500,00 грн.; моральну шкоду 30 000, 00 грн.; витрати на професійну правничу допомогу 21 000,00 грн. у справі 204/5590/21 витрати на професійну правничу допомогу у даній справі.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що 14.07.2018 відносно неї інспектором взводу №1 роти №4 батальйону №3 УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Скляр Р.С. було складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення діяння, яке має ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22.09.2021 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.11.2021 постанову Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22.09.2021 скасовано, а провадження відносно неї - ОСОБА_1 закрито за відсутності в діях останньої складу адміністративного правопорушення. З огляду на те, що складання вищезазначеного протоколу та формування протиправного обвинувачення спричинило моральну шкоду, яка полягала в наступному: негативних емоціях, тривозі, стресі, переживанні, емоційному напруженому стані, позивач вважала за необхідне звернутися до суду з даним позовом про стягнення завданої моральної шкоди. Також, обґрунтовуючи розмір матеріальної шкоди, позивач посилалась на те, що вона працює за межами м.Дніпра, а тому на проїзд, за час з 14.10.2021 (день закінчення тимчасового посвідчення на право керування транспортним засобом) до 16.11.2021 нею було витрачено 3 500,00 грн.
Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська Черкез Д.Л. від 28.12.2021 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано за підсудністю до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 14.01.2024 року справу передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О.
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 14.01.2022 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 24.05.2022 за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача – ГУ НП в Дніпропетровській області на належного відповідача – Департамент патрульної поліції Національної поліції України. 
Відповідачем – ГУ Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області 12.05.2022 було надано до суду відзив, доводи викладені в якому зводяться до незгоди з заявленими вимогами. Так, останнім зазначено, що сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язкових наслідків цивільно-правового характеру. Також вказано про відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди.
Відповідачем – Департаментом патрульної поліції 10.08.2022 надано відзив на позовну заяву, доводи викладені в якому зводяться до незгоди з заявленими вимогами. Так, останнім зазначено що працівники патрульної поліції діяли в межах Закону і своїми діями не порушували прав позивача, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди. Також вказано, що Департамент патрульної поліції і його територіальні підрозділи не є органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування. 
Позивачем 23.08.2022 надано до суду відповідь на відзив, в якій наведено додатковій обґрунтування щодо заявлених позовних вимог, а також наведено судову практику. 
Відповідачем - Департаментом патрульної поліції 02.09.2022 надано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких наведено додаткові обґрунтування з приводу заперечень щодо заявлених позовних вимог.
Позивачем 09.08.2022 та 14.09.2022 надано до суду письмові пояснення та додаткові пояснення на заперечення відповідача.
Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 24.07.2021 інспектором 1 взводу 4 роти 3 батальйону УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Скляром Р.С. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №013162 за фактом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22.09.2021, винесеною у справі №204/5590/21, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (протокол серії ААБ №013162), останню визнано винною у вчиненні діяння, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.11.2021, винесеною у справі №204/5590/21, постанову Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22.09.2021 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
На підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою, понесених у справі №204/5590/21 щодо вимоги про відшкодування витрат у розмірі 21 000,00 грн., позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги №1708/21 від 17.08.2021; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1112085; копію квитанції до прибуткового касового ордера №14 від 16.11.2021; копію акту виконаних робіт від 16.11.2021; копію доручення.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Вказаний висновок міститься у постанові ВС/КЦС від 05.02.2020 прийнятій за результатами розгляду справи № 640/16169/17.
В той же час, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.
Також, згідно висновку Верховного Суду від 10 серпня 2022 року прйнятого у справі у № 635/6868/16-ц, суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
З огляду на те, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії відповідачів, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, є передумовою для спричинення особі моральної шкоди, заявлені позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.
В той же час, з огляду на відсутність будь-яких конкретних посилань позивача щодо характеру та обсягу страждань, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає суму у розмірі 5 000,00 грн. достатньою для відшкодування спричинених позивачу моральних страждань.
Щодо відшкодування майнової шкоди в розмірі 3 500,00 грн., то дана вимога не підлягає задоволенню з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем витрат на проїзд. Тобто, за відсутності графіку відвідування роботи (табелю обліку робочого часу), а також доказів працевлаштування позивача з зазначенням адреси робочого місця, у суду відсутня можливість перевірити реальність вказаних витрат, тобто їх обґрунтованість.
Щодо вимоги про відшкодування майнової шкоди, в розрізі витрат на правничу допомогу, понесених у межах справи №204/5590/21 у розмірі 21 000,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
У цих правовідносинах можливо застосувати аналогію закону, оскільки подібні питання відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовані положеннями ЦПК України і ГПК України.
Як зазначено вище, згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.
З метою визначення порядку застосування вказаного Закону затверджено Положення "Про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".
Згідно з пунктом 10 зазначеного Положення до цих сум відносяться суми, сплачені громадянином адвокатському об`єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі -ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
З огляду на вищевикладене та враховуючи, що позивачем надано належні докази на підтвердження розміру витрат понесених ним у межах справи №204/5590/21, вимога про відшкодування суми у розмірі 21 000,00 грн. підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу у даній справі, то вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Так, позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу у даній справі, надано: копію акту виконаних робіт від 14.02.2022 в якому зазначено про надання та прийняття юридичних послуг у справі №932/5819/21 до договору про надання юридичних послуг №1708/21 від 17.08.2021; копію рахунку-фактури до договору про надання правової допомоги за договором №1708/21; копію квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 14.02.2022; копію ордера; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
З огляду на те, що матеріали справи не містять переліку робіт виконаним адвокатом у даній справі (204/10201/21), тобто відсутнє обґрунтування суми у розмірі 10 000,00 грн., відсутні підстави для відшкодування витрат позивача понесених у даній справі, тому ці вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по справі слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди - 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп., відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011р., з подальшими змінами.
Стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000 (двадцять однієї тисячі) гривень 00 коп. у справі 204/5590/21.
В іншій частині позову – відмовити.
Витрати по справі віднести за рахунок держави.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Т.О.Кудрявцева