Справа № 643/20910/25
Провадження № 3/643/297/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30.06.2026       м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харків, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
І.  Опис обставин, установлених під час розгляду справи.
16 листопада 2025 року о 17:25 год. у місті Харків, шосе Салтівське, 115 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Lexus ES 300H», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, розширені зіниці очей, які не реагують на світло. Пройти огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога відмовився. 
ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Стеценко А.Ю. просив суд закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що:
- зміст доданих до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів з бодікамер працівників патрульної поліції не відображає будь-яких спеціальних дій поліцейського, спрямованих на встановлення останнім наявності у водія ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, які були відображені у рапорті та складеному поліцейськими протоколі. Відеозаписи з бодікамер працівників поліції не відображають що працівниками поліції були докладені зусилля, пов`язані з більш-менш тривалим візуальним спостереженням за зіницями очей водія та їх реакції на промінь штучного освітлення, яким міг слугувати звичайний електричний ліхтар, який, як правило, наявний у працівника патрульної поліції при виконанні ним службових обов`язків, або ліхтар вмонтований у мобільний телефон;
- зміст відеозапису з бодікамер працівників поліції не вказує на відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я на вимогу поліцейського;
- зміст відеозаписів об`єктивно засвідчує, що протокол був складений працівником поліції при фактичній відсутності відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння з одночасною констатацією поліцейським не передбаченої ст. 266 КУпАП і вигаданої останнім незаконної «пасивної відмови» водія від огляду, при відсутності будь-якої реальної загрози спливу двогодинного терміну, визначеного ч. 4 ст. 266 КУпАП, впродовж якого такий огляд мав відбутися в закладі охорони здоров`я з відрахунком цього часу від моменту виявлення ознак сп`яніння, а загалом всупереч положень ч. 1 ст. 254 КУпАП; 
- не погодившись з протиправними діями працівників поліції ОСОБА_1 25.11.2025 самостійно звернувся до Державної спеціалізованої установи «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Міністерства охорони здоров`я, і 01.12.2025 було отримано висновок, відповідно до якого у ОСОБА_1 барбаміл, етамінал, морфін, кодеїн, ефедрон, промедол, кокаїн не виявлені;
- ОСОБА_1 перебуваючи на військовій службі з 2022 року по теперішній час та опікуючись станом свого здоров`я як особа, що отримала поранення під час бойових дій, окремі з яких визнані тяжкими для здоров`я травмами і контузії і, якими зумовлені психоемоційні прояви розладу адаптації у формі тривожно-інсомнічного синдрому, ОСОБА_1 02.01.2026 пройшов психіатричний огляд, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин у КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», за результатами якого констатована відсутність психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин протипоказань виконанню службових обов`язків з використанням зброї та виконанням службових обов`язків, пов`язаних з доступом до державної таємниці; 
- ОСОБА_1 жодним чином не порушував вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, оскільки від проходження запропонованого поліцейським огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я не відмовлявся, висловив свою згоду пройти такий огляд і жодним чином не надав поліцейському фактичної та правової підстави для складання рапорту і протоколу; 
- поліцейський, керуючись бажанням штучного створення показників в своїй службовій діяльності та діючи всупереч положень ст. 254 КУпАП протиправно склав рапорт і протокол стосовно водія ОСОБА_1 при фактичному невчиненні останнім, за браком належних доказів, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; 
- поліцейський діючи протиправно, всупереч положенням ст. 256 КУпАП склав протокол, в якому навів відомості, які не відповідають дійсності, щодо незгоди ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння і відмови останнього від проходження такого огляду, з посиланням на зміст відеозаписів, який засвідчує згоду останнього пройти такий огляд, чим вніс до змісту створених ним офіційних документів відомості, які не відповідають дійсності, з певною ознакою службового підроблення; 
- поліцейський незважаючи на явну невідповідність змісту викладених ним у рапорті та протоколі обставин відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння фактичному змісту відеозаписів, які об`єктивно засвідчують протилежне, а саме згоду водія пройти такий огляд, все ж таки наполягав на порушенні водієм п. 2.5. Правил дорожнього руху і вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому свідомо та умисно вніс до змісту створених ним офіційних документів – рапорту та протоколу відомості, які не відповідають дійсності, чим протиправно допустив ігнорування норм матеріального і процесуального права;
- сторона захисту вважає, що працівниками поліції всупереч вимог ст. 256 КУпАП не виконаний обов`язок щодо збирання доказів та оцінку сукупності доказів. Наявні у матеріалах справи протокол, рапорт і відеозаписи не можуть слугувати належними доказами на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а зміст відеозаписів об`єктивно та переконливо вказує на відсутність в діях водія складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення. 
ІІІ.  Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ІV.  Оцінка суду.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення від 16.11.2025 серії ЕПР1 № 514925, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;
- відеозаписами з нагрудної камери працівників поліції від 16.11.2025, з якого вбачається, що о 17:26 год. працівник поліції підійшов до автомобіля, повідомив водію, що той перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, та попросив пред`явити документи. Водій повідомив, що він є військовослужбовцем. Після перевірки документів працівники поліції встановили, що водій перебуває у розшуку ТЦК, у зв`язку з чим попросили повідомити місце проживання та надати документи, які підтверджують, що він дійсно є військовослужбовцем. У відповідь на це ОСОБА_1 обурився, почав кричати, висловлюватися нецензурною лайкою та висловлювати образливі слова на адресу працівників поліції. О 17:41 год. працівник поліції повідомив водію, що вбачає у нього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме поведінку, що не відповідає обстановці, та запропонував пройти медичний огляд. У відповідь водій запитав, чому саме він потрапив до кола осіб, щодо яких виникла така підозра. О 17:48 год. працівник поліції повторно запропонував пройти медичний огляд та роз`яснив наслідки відмови від його проходження. Прямої відповіді водій не надав. Після повторного роз`яснення наслідків водій зазначив, що не буде «кидати свою сім`ю і плани», оскільки це є для нього «справою принципу». Працівники поліції знову повідомили про необхідність пройти огляд, після чого водій попросив надати йому можливість зателефонувати. О 18:01 год. працівники поліції знову запропонували водію пройти медичний огляд. Водій попросив надати йому 10 хвилин, натомість працівники поліції надали 5 хвилин. О 18:06 год. працівник поліції повторно поцікавився рішенням водія щодо проходження огляду. Водій відповів, що вирішив перед поїздкою на огляд зафіксувати, що один із працівників поліції перебуває у нетверезому стані, та повідомив про намір подати відповідну скаргу. Після цього водій знову зазначив, що погоджується пройти огляд, однак лише після того, як зафіксує зазначені обставини. Також він повідомив, що викличе за номером «102» поліцію та чекатиме її прибуття для фіксації, на його думку, факту перебування одного з працівників поліції у нетверезому стані. Вказані дії водія були обґрунтовано розцінені працівником поліції як пасивна відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Після цього працівник поліції попрямував до службового автомобіля для складання зазначеного протоколу. О 18:18 год. працівник поліції повідомив інспектора поліції який складав протокол що ОСОБА_1 повідомив, що згоден пройти медичний огляд, однак працівник поліції вказав що протокол вже складено;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.11.2025;
- рапортом працівника поліції, відповідно до змісту якого 16.11.2025 за адресою м. Харків, шосе Салтівське, 115 км, було зупинено транспортний засіб «Lexus ES 300H», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 за невиконання п.п. 8.5.1. Правил дорожнього руху. Під час розмови у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка що не відповідає обстановці, розширені зіниці очей які не реагують на світло. Пройти огляд у лікаря-нарколога останній неодноразово відмовився та намагався затягнути час з метою уникнення адміністративної відповідальності. 
На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.
Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вимоги статей 256, 266, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.
Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.
Доводи сторони захисту про те, що ознаки наркотичного сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 , не відповідають дійсності і не були належним чином встановлені працівниками поліції суд до уваги не приймає з наступних підстав. 
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , а тому суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.
Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пунктом 4 Розділу І Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння є:
- наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);
- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;
- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;
- почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Інспектором поліції у протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, яка не відповідає обстановці, розширені зіниці очей, які не реагують на світло.
Посилання в протоколі на ознаки сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідають роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.
Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.
Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів, належить до дискреційних повноважень.
У даному випадку працівники поліції, оцінивши поведінку та стан ОСОБА_1 , дійшли висновку, що він має ознаки саме наркотичного сп`яніння про що останньому і було повідомлено, а тому правомірно запропонували пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння.
Суд також відхиляє доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції не було здійснено спеціальних дій, спрямованих на перевірку реакції зіниць ОСОБА_1 на світло із застосуванням ліхтаря, оскільки такі доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
З аналізу зазначених нормативних актів убачається, що законодавець розмежував процедуру виявлення зовнішніх ознак сп`яніння та процедуру медичного встановлення стану сп`яніння.
На стадії прийняття рішення про направлення особи на медичний огляд поліцейський не встановлює стан наркотичного сп`яніння, а лише оцінює наявність зовнішніх ознак, які можуть свідчити про такий стан. Саме для цього законодавством передбачено можливість направлення особи до лікаря-нарколога.
Отже, обов`язок поліцейського полягає не у проведенні медичного дослідження чи використанні спеціальних методів діагностики, а у фіксації виявлених ним ознак поведінки особи, що викликали обґрунтовану підозру у перебуванні останньої у стані сп`яніння.
Проведення будь-яких додаткових маніпуляцій із використанням в т.ч. ліхтарика не передбачене чинним законодавством, а тому їх відсутність сама по собі не свідчить про незаконність вимоги пройти медичний огляд.
Суд відхиляє доводи сторони захисту в частині того, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння з наступних підстав.
Так, правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне небажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
У даній справі предметом оцінки суду є не лише факт подальшого висловлення водієм згоди пройти огляд, а й питання про те, чи могла його попередня поведінка бути обґрунтовано сприйнята працівниками поліції як відмова від виконання законної вимоги, передбаченої пунктом 2.5 Правил дорожнього руху.
Суд, дослідивши відеозапис із нагрудних камер працівників поліції у сукупності з іншими матеріалами справи, дійшов висновку, що поведінка ОСОБА_1 після висловлення йому законної вимоги про проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння за своїм змістом та спрямованістю свідчила не про намір виконати таку вимогу, а про свідоме ухилення від її виконання, що за своїми юридичними наслідками є пасивною відмовою від проходження огляду.
Отже, суд виходить із того, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, може виражатися не лише у прямій словесній відмові особи від проходження огляду, а й у такій поведінці водія, яка фактично унеможливлює проведення огляду у встановленому законом порядку. При цьому визначальне значення має не формальне використання особою слова «відмовляюсь», а реальний зміст її поведінки, спрямованість її дій та їх наслідки для виконання законної вимоги працівника поліції.
Як убачається з дослідженого відеозапису, о 17 год. 42 хв. працівником поліції ОСОБА_1 було повідомлено про виявлені у нього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме поведінку, що не відповідала обстановці, після чого йому було запропоновано пройти медичний огляд у встановленому законом порядку. Проте замість надання чіткої та однозначної відповіді щодо своєї згоди або незгоди на проходження огляду ОСОБА_1 почав ставити зустрічні запитання щодо підстав виникнення у поліцейських відповідних підозр та вимагав додаткових пояснень.
Надалі, о 17 год. 48 хв., після повторного роз`яснення працівниками поліції порядку проходження огляду та правових наслідків відмови від нього, ОСОБА_1 знову не висловив однозначної згоди на виконання законної вимоги. Натомість він повідомив, що не має наміру залишати свою сім`ю та змінювати власні плани, зазначивши, що це є «справою принципу». Вказані висловлювання за своїм змістом не свідчили про готовність негайно пройти медичний огляд, а навпаки демонстрували небажання виконувати законну вимогу поліцейських у момент її пред`явлення.
Подальший перебіг подій також підтверджує відсутність у ОСОБА_1 реального наміру пройти огляд. Так, о 18 год. 01 хв. він не погодився на негайне проходження огляду, а попросив надати йому десять хвилин часу. Працівники поліції, діючи розумно та добросовісно, погодилися надати йому п`ять хвилин для прийняття остаточного рішення.
Однак і після спливу наданого часу, о 18 год. 06 хв., на повторне запитання працівника поліції щодо прийнятого рішення ОСОБА_1 знову не висловив безумовної згоди пройти огляд. Натомість він повідомив, що перед поїздкою до медичного закладу має намір зафіксувати, що один із працівників поліції, на його переконання, перебуває у стані сп`яніння, після чого викликати на місце події інший наряд поліції за номером «102», дочекатися його прибуття, оформити відповідні матеріали і лише після цього вирішувати питання щодо проходження власного медичного огляду.
Суд звертає увагу, що закон не ставить виконання водієм обов`язку пройти медичний огляд у залежність від реалізації ним інших процесуальних прав чи від вирішення будь-яких супутніх питань. Навіть якщо особа вважає дії працівників поліції незаконними або припускає наявність неправомірної поведінки з їх боку, такі обставини не звільняють її від обов`язку виконати законну вимогу щодо проходження огляду, а відповідні заперечення чи скарги можуть бути реалізовані після виконання цієї вимоги в порядку, передбаченому законом.
Таким чином, суд оцінює висловлену ОСОБА_1 готовність пройти огляд лише після виконання висунутих ним умов не як безумовну згоду, а як фактичну відмову від виконання законної вимоги у встановленому законом порядку. Надання власних умов виконання обов`язку, які законом не передбачені, свідчить про те, що особа не погоджується пройти огляд у порядку та строки, визначені законодавством, а фактично ставить можливість його проведення у залежність від настання інших обставин, що перебувають поза межами процедури огляду.
Суд також враховує, що лише після того, як працівниками поліції поведінку ОСОБА_1 було розцінено як пасивну відмову від проходження огляду та розпочато оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній о 18 год. 18 хв. заявив про готовність пройти огляд.
Разом із тим така заява була зроблена вже після фактичного завершення процедури фіксації відмови та не спростовує попередньої поведінки водія, яка полягала у тривалому ухиленні від виконання законної вимоги поліцейського. Подальша зміна позиції особи після оформлення матеріалів не усуває факту вже допущеної відмови та не звільняє її від відповідальності, оскільки правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважається закінченим з моменту невиконання законної вимоги про проходження огляду.
За таких обставин суд дійшов висновку, що поведінка ОСОБА_1 була спрямована не на виконання законної вимоги працівників поліції, а на ухилення від її виконання шляхом затягування часу та висування умов, не передбачених законом. Така поведінка за своєю правовою природою є пасивною відмовою від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що повністю охоплюється диспозицією частини першої статті 130 КУпАП.
Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про підстави проведення медичного огляду, порядок його проходження та правові наслідки відмови від нього, свідомо не виконав законну вимогу працівників поліції щодо проходження такого огляду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів захисту про відсутність ризику спливу двогодинного строку, визначеного ч. 4 ст. 266 КУпАП, суд зазначає, що саме по собі існування або відсутність достатнього запасу часу не виключає обов`язку водія невідкладно виконати законну вимогу поліцейського про проходження огляду.
Надані стороною захисту висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи № 173-с/25 п/п від 01.12.2025, довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 3, № 4 від 02.01.2026 та інші медичні документи про відсутність у ОСОБА_1 наркотичного сп`яніння суд до уваги не приймає, оскільки ці докази жодним чином не спростовують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а саме відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Крім того, суд звертає увагу, що проходження особою будь-яких медичних досліджень за власною ініціативою через значний проміжок часу після події не є виконанням обов`язку, встановленого пунктом 2.5 Правил дорожнього руху та ст. 266 КУпАП.
Закон пов`язує виникнення відповідальності не із встановленням чи невстановленням стану сп`яніння у майбутньому, а з обов`язком особи пройти огляд саме у порядку, строки та способом, визначеними законом після законної вимоги працівника поліції.
Не можуть бути враховані судом й твердження сторони захисту щодо нібито умисного службового підроблення, штучного створення показників службової діяльності або інших протиправних мотивів дій працівників поліції, оскільки такі твердження є оціночними, не підтверджені належними і допустимими доказами у межах даного адміністративного провадження та виходять за межі предмета доказування у даній справі.
Суд не приймає до уваги наданий стороною захисту висновок службового розслідування від 09.02.2026, яким поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, оскільки підставою для притягнення поліцейських до відповідальності стало не порушення порядку направлення ОСОБА_1 на огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння, а те, що вони поводилися не стримано, не доброзичливо по відношенню до ОСОБА_1 , не повною мірою дотрималися вимог стриманого, доброзичливого, відкритого та уважного поводження, не забезпечили контролю власної поведінки та емоцій у спілкуванні, не дотрималися норм ділового мовлення. Відтак, встановлені у вищевказаному висновку обставини та поведінка поліцейських жодним чином не спростовують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Також суд відхиляє клопотання захисника про визнання недопустимим доказом направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.11.2025 з тих підстав, що у ньому зазначено назву закладу «КНП ХОР ОКНЛ», який було припинено рішенням Харківської обласної ради № 1224-VІІІ від 26.06.2025. 
Суд зазначає, що відповідно до положень статей 251, 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємного зв`язку у сукупності. При цьому не кожен формальний недолік процесуального документа є підставою для визнання його недопустимим доказом. Істотними є лише такі порушення, які призвели або могли призвести до порушення прав особи, поставили під сумнів достовірність відомостей, що містяться у документі, або перешкодили встановленню фактичних обставин справи.
Сам по собі факт зазначення у направленні попереднього найменування закладу охорони здоров`я не свідчить про незаконність дій працівників поліції. Зазначена обставина не вплинула на зміст документа, не змінила його призначення та не позбавила особу можливості виконати законну вимогу поліцейського щодо проходження медичного огляду.
Крім того, із матеріалів справи не вбачається, що внаслідок зміни найменування закладу було припинено здійснення медичних оглядів водіїв або що ОСОБА_1 був позбавлений реальної можливості пройти відповідний огляд у визначеному законом порядку. Будь-яких доказів того, що зазначення попередньої назви закладу унеможливило проведення огляду чи порушило права особи, стороною захисту не надано.
Отже, наведений стороною захисту недолік має виключно формальний характер, не впливає на належність, допустимість чи достовірність зазначеного доказу та не є підставою для визнання направлення на медичний огляд недопустимим доказом у розумінні ст. 251 КУпАП, у зв`язку з чим клопотання захисника задоволенню не підлягає.
Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.
V.  Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.
Згідно зі статтею 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до положень ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Суд зазначає, що надані захисником докази на підтвердження проходження ОСОБА_1 військової служби, участі у бойових діях, наявності нагород, а також отримання поранень під час захисту України, безумовно позитивно характеризують ОСОБА_1 , свідчать про виконання ним конституційного обов`язку щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України та є безумовно позитивною характеристикою особи, однак з огляду на спеціальні положення ст. 33 КУпАП, при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення за ст. 130 КУпАП суд не враховує особу правопорушника, його заслуги, майновий стан чи інші дані, на які посилається сторона захисту, оскільки закон прямо виключає їх врахування у справах цієї категорії.
При визначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд, враховуючи характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення є грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, дійшов висновку, що достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
VІ.  Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.
Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 35, 130, 251, 256, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:
1.Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
2.Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп (отримувач: ГУК у Харківській області 21081300, код отримувача 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, р/р UA168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету 21081300, призначення платежу: «штраф по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху») з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
3.Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп на користь держави (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення»).
4.Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
5.У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.
6.Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
7.Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя             Н.В. Новіченко