ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/6765/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В., 

за участю представників:
прокуратури - Баклан Н. Ю., 
позивача - не з`явилися, 
відповідача-1 - не з`явилися, 
відповідача-2 - Плахіна Є. В. (адвоката), Устінова С. В. (самопредставництво),
відповідача-3 - не з`явилися, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 (колегія суддів: Євсіков О. О. - головуючий, Корсак В. А., Алданова С. О.) та рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2025 (суддя Турчин С. О.) у справі

за позовом керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України

до: 1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, 2) Фізичної особи - підприємця Устінова Станіслава Ігоровича, 3) Українського державного університету імені Михайла Драгоманова,

про визнання недійсним договору, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У травні 2025 року керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Києва (далі - Прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Господарського суду міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі - РВ ФДМУ по місту Києву), Фізичної особи - підприємця Устінова Станіслава Ігоровича (далі - ФОП Устінов С. І.), Українського державного університету імені Михайла Драгоманова, в якому просив: 

- визнати недійсним договір від 22.10.2021 № 8930 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, укладений між РВ ФДМУ по місту Києву, ФОП Устіновим С. І. та Національним педагогічним університетом імені М. П. Драгоманова, правонаступником якого є Український державний університет імені Михайла Драгоманова; 

- зобов`язати ФОП Устінова С. І. повернути Українському державному університету імені Михайла Драгоманова за актом повернення з оренди орендованого нерухомого майна майно, що належить до державної власності, а саме: нежитлові підвальні приміщення загальною площею 63,4 м2 музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11.

1.2. Позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України обґрунтовані тим, що оспорюваний договір оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 укладений із порушенням приписів частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту". Прокурор стверджував, що за умовами зазначеного договору ФОП Устінову С. І. передано об`єкт оренди для використання в діяльності, не пов`язаній із навчально-виховним процесом. При цьому, за доводами Прокурора, всупереч вимогам частин 1, 4, 6 статті 80 Закону України "Про освіту" в пункті 7.1 оспорюваного договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 передбачено, що майно може бути використано за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря. Прокурор наголошував на тому, що оспорюваний договір оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 не містить жодних умов про необхідність використання орендованого майна для навчально-виховного процесу. Тому, на думку Прокурора, відповідно до положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України договір оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 належить визнати недійсним. Оскільки зазначений договір слід визнати недійним, то, за доводами Прокурора, ФОП Устінов С. І. повинен повернути балансоутримувачу орендоване майно.

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 910/6765/25, відмовлено в задоволенні позову Прокурора в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України.

2.2. Господарський суд першої інстанції, розглядаючи справу № 910/6765/25 по суті позовних вимог, установив, що Прокурор у цьому випадку дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", для представництва інтересів держави в суді. 

2.3. Господарські суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог Прокурора в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, виходили з того, що здійснення ФОП Устіновом С. І. в орендованому приміщенні діяльності з надання послуг, які пов`язані із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, однак не можуть бути забезпечені безпосередньо Українським державним університетом імені Михайла Драгоманова, відповідає вимогам статті 80 Закону України "Про освіту", а також приписам Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796. Крім того, як зазначили господарські суди, Прокурор не довів того, що ФОП Устінов С. І. діє недобросовісно та використовує орендоване майно всупереч визначеній меті користування, тобто не для надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладом освіти, пов`язаних із забезпеченням чи обслуговуванням діяльності такого закладу, його працівників та відвідувачів.

З урахуванням викладеного суди виснували, що використання ФОП Устіновим С. І. орендованого майна для надання послуг із виробництва та реалізації продукції громадського харчування, організації її споживання має на меті обслуговування учасників освітнього процесу та спрямоване на покращення умов для навчання студентів, що, за висновками господарських судів попередніх інстанцій, відповідає положенням частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту". За таких обставин суди виснували про відсутність підстав, які би свідчили про те, що оспорюваний договір оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 укладений із порушенням вимог законодавства. Оскільки суди не встановили правових підстав для визнання недійсним оспорюваного договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930, то виснували про відсутність підстав для задоволення похідних вимог Прокурора в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України про зобов`язання ФОП Устінова С. І. повернути Українському державному університету імені Михайла Драгоманова за актом орендоване майно. 

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 та рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2025 у справі № 910/6765/25, до Верховного Суду звернувся заступник керівника Київської міської прокуратури з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, керівник Київської міської прокуратури зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Керівник Київської міської прокуратури, звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Керівник Київської міської прокуратури, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначає про порушення господарськими судами попередніх інстанцій приписів статей 7, 74- 79, 86 Господарського процесуального кодексу України та про неправильне застосування судами положень статей 19, 53 Конституції України, статей 52, 56, 80 Закону України "Про освіту", статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, статей 20, 207 Господарського кодексу України. При цьому скаржник покликається на неврахування висновків Верховного Суду:

- викладених у постановах від 13.10.2021 у справі № 923/1169/20, від 20.01.2022 у справі № 906/1551/20, від 07.06.2022 у справі № 911/1645/21, від 08.11.2022 у справі № 917/1090/21, від 06.06.2023 у справі № 923/1138/21, від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 14.02.2024 у справі № 910/14998/22, від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23, щодо заборони відповідно до частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" використання майна державних і комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням та щодо неможливості передачі такого майна в оренду за будь-яким іншим цільовим призначенням, ніж пов`язаним із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу;

- викладених у постановах від 05.06.2024 у справі № 923/1292/21, від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 09.12.2025 у справі 914/2231/24, стосовно обмеження використання майна закладів освіти для передачі їх в оренду та щодо необхідності встановлення таких обмежень (цільового призначення) в самому договорі;

- викладених у постановах від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 09.04.2024 у справі № 927/400/23, від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23, від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 15.06.2018 у справі № 906/164/17, від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, від 25.06.2024 у справі № 923/1292/21, відповідно до яких відсутність у договорі оренди нерухомого майна конкретного цільового призначення та надання орендарю права самостійно, на власний розсуд використовувати орендоване приміщення суперечить вимогам частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту";

- викладених у постановах від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 04.06.2024 у справі № 927/1125/23, від 07.06.2022 у справі № 911/1645/21, згідно з якими невикористання навчальним закладом спірних приміщень для навчального процесу не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з навчально-виховним процесом;

- викладених у постанові від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, щодо наявності підстав для визнання договору недійсним у разі невизначення в ньому мети оренди, пов`язаної із забезпеченням освітнього процесу.

3.4. Керівник Київської міської прокуратури з покликанням на висновки, викладені в зазначених постановах Верховного Суду, стверджує, що під час укладення оспорюваного договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 не було дотримано вимог частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту". За доводами скаржника, в договорі оренди майна закладів освіти має бути встановлено обмеження щодо використання такого майна, і таке обмеження стосовно цільового призначення повинно бути встановлено в самому договорі. Однак, як стверджує керівник Київської міської прокуратури, всупереч положенням частин 1, 4, 6 статті 80 Закону України "Про освіту", в пункті 7.1 оспорюваного договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 передбачено, що майно може бути використано за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря. Оскільки майно закладу освіти передано ФОП Устінову С. І. з порушенням вимог частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" для використання в діяльності, не пов`язаній із навчально-виховним процесом, то, на думку скаржника, відповідно до положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України договір оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 належить визнати недійсним. За таких обставин керівник Київської міської прокуратури зазначає про необхідність зобов`язання ФОП Устінова С. І. повернути балансоутримувачу орендоване майно.

3.5. Крім того, керівник Київської міської прокуратури вважає, що господарський суд першої інстанції, стягуючи із Шевченківської окружної прокуратури міста Києва витрати на професійну правничу допомогу, порушив приписи статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України. При цьому скаржник зазначає, що в цій справі позивачем є не Прокурор, а Міністерство освіти і науки України, а тому розподіл витрат на професійну правничу допомогу має здійснюватися з урахуванням належного позивача. 

3.6. РВ ФДМУ по місту Києву у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу керівника Київської міської прокуратури залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. РВ ФДМУ по місту Києву стверджує, що об`єкт оренди використовується як об`єкт громадського харчування без здійснення продажу товарів підакцизної групи. Тому, за доводами РВ ФДМУ по місту Києву, в цьому випадку немає підстав вважати, що оспорюваний договір оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 укладений із порушенням законодавства. 

3.7. ФОП Устінов С. І. у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу керівника Київської міської прокуратури залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Як стверджує ФОП Устінов С. І., він, отримавши право користування приміщенням закладу освіти, з дотриманням принципу добросовісності фактично використовує орендоване майно для провадження діяльності, що належить до забезпечення здійснення освітнього процесу. При цьому, за доводами ФОП Устінова С. І., Прокурор не довів того, що ФОП Устінов С. І. використовує орендоване майно всупереч меті обслуговування навчального процесу.

3.8. 20.04.2026 до Верховного Суду від ФОП Устінова С. І. надійшло клопотання про відшкодування судових витрат. У цьому клопотанні ФОП Устінов С. І. просить стягнути з Київської міської прокуратури на користь ФОП Устінова С. І. 34 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до пункту 1.4 Статуту Українського державного університету імені Михайла Драгоманова, затвердженого Міністерством освіти і науки України, погодженого Конференцією трудового колективу Українського державного університету імені Михайла Драгоманова від 31.05.2023, цей університет є багатогалузевим закладом вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (в тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань і провадить культурно-просвітницьку діяльність.

4.2. Згідно з пунктом 1.5 Статуту Українського державного університету імені Михайла Драгоманова університет є юридичною особою публічного права, утворений у формі державної установи, працює на засадах неприбутковості.

4.3. Пунктом 1.7 Статуту Українського державного університету імені Михайла Драгоманова визначено основну мету діяльності університету - провадження наукової діяльності шляхом проведення наукових досліджень і забезпечення творчої діяльності учасників освітнього процесу, підготовка наукових кадрів вищої кваліфікації і використання отриманих результатів у освітньому процесі, а також здійснення іншої діяльності, визначеної цим Статутом і не забороненої законодавством України.

4.4. Відповідно до пункту 3.1 Статуту Українського державного університету імені Михайла Драгоманова Міністерство освіти і науки України реалізує права та обов`язки уповноваженого Кабінетом Міністрів України органу стосовно Українського державного університету імені Михайла Драгоманова як центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, у підпорядкуванні та сфері управління якого перебуває Український державний університет імені Михайла Драгоманова.

4.5. Відповідно до пунктів 8.1, 8.2 Статуту Українського державного університету імені Михайла Драгоманова матеріально-технічна база університету включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби та інші матеріальні цінності. Відповідно до законодавства та з урахуванням організаційно-правової форми університету з метою забезпечення його статутної діяльності Міністерством освіти і науки України закріплюються на основі права господарського відання будівлі, споруди, майнові комплекси, комунікації, службове житло.

4.6. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до даних із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт оренди - нежитлові підвальні приміщення загальною площею 63,4 м2 музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11, належить до державної форми власності; уповноваженим органом управління є Міністерство освіти і науки України.

4.7. Міністерство освіти і науки України листом від 03.02.2021 № 1/11-679, ураховуючи пропозиції Комісії з майнових питань підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства освіти і науки України (протокол від 22.01.2021 № 2), надало дозвіл Українському державному університету імені Михайла Драгоманова на укладення договору оренди державного нерухомого майна - частини приміщення підвалу музично-педагогічного корпусу університету загальною площею 63,4 м2 за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11, з метою виробництва та складу, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи, відповідно до законодавства строком до 5 років, за умови забезпечення дотримання санітарно-гігієнічних і протипожежних норм, а також Порядку передачі в оренду державного і комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483. 

4.8. 08.09.2021 РВ ФДМУ по місту Києву на платформі "ProZorro.Продажі" розмістило оголошення "Про передачу в оренду через аукціон такого майна: Нежитлове підвальне приміщення площею 63,4 кв. м, за адресою: місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська 49/11" (інформація про аукціон доступна в публічному доступі за покликанням: https://prozorro.sale/auction/LLE001-UA-20210908-40033).

4.9. 28.09.2021 було проведено електронний аукціон № LLE001-UA-20210908-40033, за результатами якого переможцем став ФОП Устінов С. І.

4.10. 22.10.2021 між РВ ФДМУ по місту Києву (орендодавець), ФОП Устіновим С. І. (орендар) і Українським державним університетом імені Михайла Драгоманова (балансоутримувач) за результатами проведеного електронного аукціону LLE001-UA-20210908-40033 укладено договір № 8930 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності. За умовами пунктів 1.1, 1.2 розділу ІІ "Незмінювані умови договору" цього договору орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 63,40 м2 музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11.

4.11. Згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ "Незмінювані умови договору" договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна.

4.12. Відповідно до пункту 7 розділу І "Змінювані умови договору оренди" договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 майно передається в оренду для використання орендарем за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря, якщо майно не використовується в діяльності закладу протягом більш як три роки.

4.13. Строк дії договору становить 5 років із дати набрання чинності договором (пункт 12.1 розділу І "Змінювані умови договору оренди" договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930).

4.14. 22.10.2021 між РВ ФДМУ по місту Києву (орендодавець) і ФОП Устіновим С. І. (орендар) підписано акт приймання-передачі орендованого майна.

4.15. Відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником нерухомого майна - навчального корпусу "А" загальною площею 3183,8 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2597357180000) за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49, є держава в особі Міністерства освіти і науки України. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.06.2022, індексний номер: 63829560, на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 24.08.2023 № 1037 за Українським державним університетом імені Михайла Драгоманова зареєстроване речове право на зазначений об`єкт нерухомого майна - право господарського відання.

4.16. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.08.2022 № 758-р "Деякі питання утворення та реорганізації закладу вищої освіти" та наказу Міністерства освіти і науки України від 25.10.2023 № 949 "Про деякі питання утворення та реорганізації закладу вищої освіти" утворено Український державний університет імені Михайла Драгоманова з віднесенням його до сфери управління Міністерства освіти і науки; реорганізовано Національний педагогічний університет імені М. П. Драгоманова шляхом приєднання його до Українського державного університету імені Михайла Драгоманова.

4.17. Згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 24.08.2023 № 1037 навчальний корпус літ. "А" зальною площею 3183,80 м2 за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49, закріплено на праві господарського відання за Українським державним університетом імені Михайла Драгоманова.

4.18. Актом від 30.11.2023 про заміну сторони в договорі оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 замінено балансоутримувача - Національний педагогічний університет імені М. П. Драгоманова на Український державний університет імені Михайла Драгоманова.

4.19. Як установили суди, Звіт про періодичний комплексний огляд об`єкта оренди від 17.07.2023 свідчить про те, що представники РВ ФДМУ по місту Києву, а саме відділу контролю за виконанням договірних відносин та використання державного майна, провели огляд об`єкта оренди - державного нерухомого майна загальною площею 63,4 м2 підвального приміщення музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11, яке знаходиться на балансі Університету імені Михайла Драгоманова. За результатами цього огляду встановлено, що майно використовується відповідно до умов договору; порушень не виявлено.

4.20. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що ФОП Устінов С. І. здійснює такі види діяльності: 56.10 - Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний вид діяльності); 46.18 - Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; 46.49 - Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 86.22 - Спеціалізована медична практика; 46.90 - Неспеціалізована оптова торгівля; 47.74 - Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.78 - Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.99 - Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 56.30 - Обслуговування напоями; 68.20 - Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 47.91 - Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет; 33.17 - Ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів; 45.20 - Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.32 - Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 52.21 - Допоміжне обслуговування наземного транспорту.

4.21. Суди зазначили, що Прокурор додав до матеріалів справи протокол огляду місцевості від 25.04.2025 (дозвіл на розголошення досудового розслідування в порядку, передбаченому частиною 1 статті 222 Кримінального процесуального кодексу України). Згідно з протоколом огляду місцевості від 25.04.2025 під час досудового розслідування в кримінальному провадженні № 42023102100000057 від 13.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 367 Кримінального кодексу України, прокурор оглянув південно-західну частину будівлі музично-педагогічного корпусу Українського державного університету імені Михайла Драгоманова, в якому розташовані нежитлові підвальні приміщення загальною площею 63,4 м2, що перебувають на балансі Українського державного університету імені Михайла Драгоманова.

4.22. Проведеним оглядом встановлено, що за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49, розташована чотириповерхова будівля музично-педагогічного корпусу Українського державного університету імені Михайла Драгоманова загальною площею 3183,8 м2, що перебуває на балансі Українського державного університету імені Михайла Драгоманова. Доступ у внутрішній двір музично-педагогічного корпусу Українського державного університету імені Михайла Драгоманова з вул. Бульварно-Кудрявської обмежений капітальним парканом сірого кольору приблизною висотою 1,8 м, посередині якого розташовані металеві суцільні ворота темно-сірого кольору. Шляхом огляду двору через паркан встановлено, що в південно-західній частині будівлі за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49, наявна вхідна група, обшита пластиком світло-сірого кольору, яка відповідно до плану на громадський будинок музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська (Воровського), 49, використовується як вхід до нежитлових підвальних приміщень загальною площею 63,4 м2, які відповідно до укладеного договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 передані ФОП Устінову С. І. в оренду для використання за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря.

4.23. Відповідно до листа РВ ФДМУ по місту Києву від 11.05.2025 № 930-02-06-2174, наданого на запит Прокурора, об`єкт оренди використовується орендарем як об`єкт громадського харчування без здійснення продажу товарів підакцизної групи.

4.24. Прокурор, вважаючи порушеними права держави в особі Міністерства освіти і науки України, оскільки, за його доводами, на підставі оспорюваного договору ФОП Устінову С. І. в оренду передано майно для використання за будь-яким цільовим призначенням, звернувся до Господарського суду міста Києва із цим позовом.

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення прокурора, відповідача-2 та його представника, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке. 

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до РВ ФДМУ по місту Києву, ФОП Устінова С. І., Українського державного університету імені Михайла Драгоманова про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 та про зобов`язання ФОП Устінова С. І. повернути Українському державному університету імені Михайла Драгоманова за актом повернення з оренди орендованого нерухомого майна майно, що належить до державної власності.

5.4. Позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України обґрунтовані тим, що оспорюваний договір оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 укладений із порушенням приписів частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту". Прокурор стверджував, що за умовами зазначеного договору ФОП Устінову С. І. передано об`єкт оренди для використання в діяльності, не пов`язаній із навчально-виховним процесом. При цьому, за доводами Прокурора, всупереч вимогам частин 1, 4, 6 статті 80 Закону України "Про освіту", в пункті 7.1 оспорюваного договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 передбачено, що майно може бути використано за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря. Прокурор наголошував на тому, що оспорюваний договір оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 не містить жодних умов про необхідність використання орендованого майна для навчально-виховного процесу. Тому, на думку Прокурора, відповідно до положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України договір оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 належить визнати недійсним. Оскільки зазначений договір слід визнати недійним, то, за доводами Прокурора, ФОП Устінов С. І. повинен повернути балансоутримувачу орендоване майно.

5.5. Верховний Суд зазначає, що приписи Закону України "Про освіту" регулюють суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти.

5.6. Частиною 4 статті 80 Закону України "Про освіту" передбачено, що об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном відповідно до законодавства.

5.7. Верховний Суд також зазначає, що відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

5.8. Частинами 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

5.9. Верховний Суд також зазначає, що, звертаючись із позовом про визнання недійсним правочину, позивач згідно з вимогами статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, із якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.05.2023 у справі № 910/7975/21 та постановах Верховного Суду від 03.03.2026 у справі № 922/578/24, від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22.

5.10. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2) тощо. 

5.11. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

5.12. Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

5.13. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03.03.2026 у справі № 922/578/24, від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.

5.14. Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03.03.2026 у справі № 922/578/24, від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21.

5.15. При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03.03.2026 у справі № 922/578/24, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19.

5.16. Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03.03.2026 у справі № 922/578/24, від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.

5.17. Господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши справу № 910/6765/25 по суті позовних вимог, дійшли висновку про відмову в задоволенні позову Прокурора в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України.

5.18. Заступник керівника Київської міської прокуратури не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернувся з касаційною скаргою на судові рішення в цій справі. Заступник керівника Київської міської прокуратури, звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.19. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.20. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та в постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права в подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій ухвалено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли в подібних правовідносинах.

5.21. Керівник Київської міської прокуратури, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначає про порушення господарськими судами попередніх інстанцій приписів статей 7, 74- 79, 86 Господарського процесуального кодексу України та про неправильне застосування судами положень статей 19, 53 Конституції України, статей 52, 56, 80 Закону України "Про освіту", статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, статей 20, 207 Господарського кодексу України. При цьому скаржник покликається на неврахування висновків Верховного Суду:

- викладених у постановах від 13.10.2021 у справі № 923/1169/20, від 20.01.2022 у справі № 906/1551/20, від 07.06.2022 у справі № 911/1645/21, від 08.11.2022 у справі № 917/1090/21, від 06.06.2023 у справі № 923/1138/21, від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 14.02.2024 у справі № 910/14998/22, від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23, щодо заборони відповідно до частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" використання майна державних і комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням та щодо неможливості передачі такого майна в оренду за будь-яким іншим цільовим призначенням, ніж пов`язаним із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу;

- викладених у постановах від 05.06.2024 у справі № 923/1292/21, від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 09.12.2025 у справі 914/2231/24, стосовно обмеження використання майна закладів освіти для передачі їх в оренду та щодо необхідності встановлення таких обмежень (цільового призначення) в самому договорі;

- викладених у постановах від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 09.04.2024 у справі № 927/400/23, від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23, від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 15.06.2018 у справі № 906/164/17, від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, від 25.06.2024 у справі № 923/1292/21, відповідно до яких відсутність у договорі оренди нерухомого майна конкретного цільового призначення та надання орендарю права самостійно, на власний розсуд використовувати орендоване приміщення суперечить вимогам частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту";

- викладених у постановах від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 04.06.2024 у справі № 927/1125/23, від 07.06.2022 у справі № 911/1645/21, згідно з якими невикористання навчальним закладом спірних приміщень для навчального процесу не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з навчально-виховним процесом;

- викладених у постанові від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, щодо наявності підстав для визнання договору недійсним у разі невизначення в ньому мети оренди, пов`язаної із забезпеченням освітнього процесу.

5.22. Керівник Київської міської прокуратури з покликанням на висновки, викладені в зазначених постановах Верховного Суду, стверджує, що під час укладення оспорюваного договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 не було дотримано вимог частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту". Так, за доводами скаржника, в договорі оренди майна закладів освіти має бути визначено обмеження щодо використання такого майна, і таке обмеження стосовно цільового призначення повинно бути встановлено в самому договорі. Однак, як стверджує керівник Київської міської прокуратури, всупереч вимогам частин 1, 4, 6 статті 80 Закону України "Про освіту", в пункті 7.1 оспорюваного договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 передбачено, що майно може бути використано за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря. Оскільки майно закладу освіти передано ФОП Устінову С. І. з порушенням вимог частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" для використання в діяльності, не пов`язаній із навчально-виховним процесом, то, на думку скаржника, відповідно до положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України договір оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 належить визнати недійсним. За таких обставин керівник Київської міської прокуратури також зазначає про необхідність зобов`язання ФОП Устінова С. І. повернути балансоутримувачу орендоване майно.

5.23. Колегія суддів, проаналізувавши висновки Верховного Суду, на які покликається скаржник, перевіривши та надавши оцінку доводам керівника Київської міської прокуратури, зазначає таке.

5.24. Приписи Закону України "Про освіту" регулюють суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти.

5.25. За змістом частини 1 статті 79 Закону України "Про освіту" джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть, зокрема, бути: доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

5.26. Відповідно до частини 1 статті 80 Закону України "Про освіту" до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

5.27. Частиною 4 статті 80 Закону України "Про освіту" передбачено, що об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном відповідно до законодавства.

5.28. Підпунктом 2 пункту 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору оренди нерухомого майна), передбачено, що навчальні заклади мають право надавати інші послуги, зокрема, надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти.

5.29. З урахуванням викладеного колегія суддів зазначає, що чинний на момент укладення оспорюваного договору оренди нерухомого майна Закон України "Про освіту" містив положення, якими було імперативно передбачено заборону використання майна державних та комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням. Надання в оренду майна закладів освіти, як виняток, передбачалося лише з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 911/1645/21, від 08.11.2022 у справі № 917/1090/21, від 06.06.2023 у справі № 923/1138/21, від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 14.02.2024 у справі № 910/14998/22, від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23, на які обґрунтовано покликається керівник Київської міської прокуратури.

5.30. Верховний Суд також зазначає, що саме по собі невикористання навчальним закладом своїх приміщень не надає права передачі таких приміщень в оренду з іншою метою, ніж надання послуг, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, а недостатнє фінансування державного чи комунального навчального закладу також не є підставою для використання об`єктів освіти для цілей, не пов`язаних із освітньою діяльністю. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 04.06.2024 у справі № 927/1125/23, від 07.06.2022 у справі № 911/1645/21, на які покликається скаржник. 

5.31. Закон України "Про освіту" не містить переліку послуг, які можуть надаватися в орендованих приміщеннях закладів освіти, проте, враховуючи загальну спрямованість положень цього Закону, такі послуги повинні мати пов`язаність із навчально-виховним процесом чи його учасниками. Отже, питання про те, чи пов`язані послуги, які надаються в орендованих приміщеннях, з обслуговуванням учасників освітнього процесу, суди мають вирішувати, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням того, чи не погіршує надання в оренду майна закладів освіти соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23, від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 22.05.2024 у справі № 906/1105/22.

5.32. Крім того, за змістом пункту 29 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору оренди нерухомого майна), не можуть бути використані за будь-яким цільовим призначенням такі об`єкти оренди, як майно закладів освіти. Такі об`єкти оренди можуть використовуватися лише для розміщення відповідних закладів або лише із збереженням профілю діяльності за конкретним цільовим призначенням, встановленим рішенням відповідного представницького органу місцевого самоврядування, крім випадків, що передбачають використання частини такого майна з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо такими закладами, пов`язаних із забезпеченням чи обслуговуванням діяльності таких закладів, їх працівників та відвідувачів. Зазначені об`єкти можуть також використовуватися для проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів.

5.33. Отже, приписи Закону України "Про освіту" передбачають, що договір оренди майна закладів освіти має містити обмеження щодо використання такого майна, і такі обмеження (цільове призначення) повинні бути встановлені у самому договорі. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 923/1292/21, від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 09.12.2025 у справі 914/2231/24, на неврахування яких судами покликається скаржник. 

5.34. Водночас, як установили господарські суди попередніх інстанцій у цій справі, в пункті 7 розділу І "Змінювані умови договору оренди" договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 сторони погодили, що майно передається в оренду для використання орендарем за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря, якщо майно не використовується в діяльності закладу протягом більш як три роки.

5.35. Однак відсутність у договорі оренди нерухомого майна конкретного цільового призначення та надання відповідачу права самостійно, на власний розсуд використовувати орендоване приміщення порушує приписи частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту". Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 09.04.2024 у справі № 927/400/23, від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23, від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 15.06.2018 у справі № 906/164/17, від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, від 25.06.2024 у справі № 923/1292/21, на які обґрунтовано покликається керівник Київської міської прокуратури та які не враховані судами під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. 

5.36. Крім того, відповідно до висновків, викладених у постанові від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, на які покликається скаржник, невизначення в договорі мети оренди, пов`язаної із забезпеченням освітнього процесу, свідчить про наявність підстав для визнання такого договору недійсним. 

5.37. Водночас колегія суддів зазначає, що, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.01.2026 у справі № 904/4875/24, від 26.08.2025 у справі № 915/1917/19, від 10.06.2025 у справі № 925/910/24, від 01.04.2025 у справі № 917/49/24, від 18.03.2025 у справі № 910/19501/23.

5.38. Разом із тим зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не надали належної оцінки доводам Прокурора про те, що оспорюваний договір оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 укладений із порушенням приписів частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту". Крім того, без належної правової оцінки судів попередніх інстанцій залишилися доводи Прокурора про те, що оспорюваний договір оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 не містить жодних умов про необхідність використання орендованого майна для навчально-виховного процесу.

5.39. За таких обставин господарські суди попередніх інстанцій не виконали покладений на них обов`язок стосовно повного та всебічного дослідження матеріалів справи та не навели обґрунтованих мотивів відхилення доводів Прокурора.

5.40. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що наведені керівником Київської міської прокуратури підстави касаційного оскарження, визначені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, підтвердилися, оскільки господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновків Верховного Суду, на які обґрунтовано покликається скаржник та які взяті до уваги колегією суддів під час касаційного перегляду судових рішень. 

5.41. Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 

5.42. Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.43. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, із яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

5.44. Верховний Суд зазначає, що з урахуванням предмета і підстав позову в цій справі предметом дослідження повинен бути зміст договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930, а не обставини щодо фактичного використання орендованого майна. 

5.45. При цьому господарські суди помилково не врахували того, що здійснення ФОП Устіновом С. І. в орендованому приміщенні діяльності з надання послуг, які пов`язані із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, не означає використання орендованого майна виключно за освітнім призначенням, а також не змінює змісту оспорюваного договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09.12.2025 у справі № 914/2231/24.

5.46. Проте господарські суди попередніх інстанцій, обмежившись покликанням на те, що використання ФОП Устіновим С. І. орендованого майна для надання послуг із виробництва та реалізації продукції громадського харчування, організації її споживання має на меті обслуговування учасників освітнього процесу та спрямоване на покращення умов для навчання студентів, не дослідили зміст договору оренди та зібрані у справі докази і не з`ясували з урахуванням предмета і підстав позову відповідність змісту оспорюваного договору оренди нерухомого майна від 22.10.2021 № 8930 вимогам Закону України "Про освіту". 

5.47. Водночас порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно відповідно до визначених законодавством меж розгляду справи судом касаційної інстанції. 

5.48. Під час нового розгляду цієї справи для правильного вирішення спору господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно, повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, що мають юридичне значення для вирішення спору, і залежно від встановленого прийняти обґрунтоване і законне судове рішення. 

5.49. З урахуванням наведеного касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури належить задовольнити частково, оскаржувані судові рішення - скасувати, а справу - передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

5.50. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень із направленням справи на новий розгляд, то колегія суддів не перевіряє доводи скаржника про те, що господарський суд першої інстанції, стягуючи з Шевченківської окружної прокуратури міста Києва витрати на професійну правничу допомогу, порушив приписи статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

5.51. При цьому у випадку скасування касаційним судом рішень господарських судів попередніх інстанцій із направленням справи на новий розгляд судові витрати у справі підлягають розподілу господарським судом, який вирішує спір по суті за результатами нового розгляду справи. Тому передчасним є розгляд клопотання ФОП Устінова С. І. про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

6.3. Згідно із частиною 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

6.4. Ураховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення в цій справі слід скасувати, а справу № 910/6765/25 передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції для ухвалення обґрунтованого та законного судового рішення з урахуванням викладеного в цій постанові.

7. Судові витрати

Оскільки в цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2025 у справі № 910/6765/25 скасувати, справу № 910/6765/25 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак