Справа № 295/2424/26
Провадження по справі №2/276/542/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року селище Хорошів

Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Семенюка А.С.,
при секретарі судового засідання Процюк О.В.,
за участі відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши в відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором кредиту №6578266 від 14.08.2025 в розмірі 21964,50 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 14.08.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у кредит №6578266, згідно умов якого останньому надано кредит в розмірі 9000 грн, строком на 357 днів (з 14.08.2025 по 05.08.2026), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,95%, які нараховуються щодня на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17,25% від суми наданого кредиту (що складає 1552,50 грн). У разі порушення позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується неустойка в розмірі 450 грн за кожен день понадстрокового користування. Кредитодавець виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 9000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , за посередництвом платіжної установи ТОВ «Європейська платіжна система».
16.09.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладено договір факторингу №16/09/25, згідно якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором кредиту №6578266 від 14.08.2025. Відповідно до реєстру прав вимоги №23/12/25-01 від 23.12.2025 фактор набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 21964,50 грн, з яких: 9000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6912,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 1552,50 грн – сума заборгованості за комісією, 4500,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою. 
Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 31.03.2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву відповідач не погоджується з нарахованою сумою заборгованості. Вважає, що позовні вимоги позивача у частині стягнення відсотків, пені та штрафів задоволенню не підлягають, оскільки на нього поширюються пільги передбачені Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» в частині нарахування відсотків, пені, штрафів, про що свідчать відповідні документи щодо проходження ним військової служби. У задоволенні вимог щодо стягнення відсотків, пені та штрафів відповідач просить відмовити.
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначив про відсутність підтвердження у відповідача права на пільги згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач є військовослужбовцем, який з 2013 року проходить військову службу за контрактом та не має статусу мобілізованого. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
15.04.2026 року представником позивача подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій посилаючись на ст.49 ЦПК України, просить суд зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені/неустойки та вважати їх наступними: 1. Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ 44280974, місцезнаходження юридичної особи: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3, банківські реквізити: НОМЕР_3 відкритий в АТ «ОТП БАНК», код банку – 300528) суму заборгованості за Договором кредиту №«Договір» в розмірі 17 464,50 грн., з яких: - 9 000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; - 6 912,00 грн. – сума заборгованості за процентами; - 1 552,50 грн. – сума заборгованості за комісією; - 0 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою; - 0 грн. – сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування; 2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ 44280974, місцезнаходження юридичної особи: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3, банківські реквізити: НОМЕР_3 відкритий в АТ «ОТП БАНК», код банку – 300528) суму сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові та додатково поданій заяві просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині основної суми боргу; заперечував у стягненні заборгованості за процентами через відсутність правових підстав; в частині стягнення заборгованості за комісією покладався на розсуд суду.
У судовому засіданні 22.06.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та, враховуючи складність справи, на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 23.06.2026.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 14.08.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії (Надійний) №6578266.
За умовами договору відповідач отримав суму кредиту у розмірі 9000 грн строком на 357 днів, розмір першого обов`язкового платежу – 3348,00 грн, період сплати платежу - 21 день, дата сплати першого обов`язкового платежу 03.09.2025, процентна ставка (фіксована)/день - 0,95 %, комісія за надання кредиту 17,25% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1552,50 грн), неустойка/день - 450 грн, орієнтована реальна річна процентна ставка - 3862,32%, орієнтовна загальна вартість кредиту – 41076,00 грн, загальні витрати за кредитом – 32076,00 грн.
Відповідно до копії довідки ТОВ «Європейська платіжна система» від 02.01.2026, повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 19.05.2026 та виписки з карткового рахунку, ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" перераховано ОСОБА_1 грошові кошти 14.08.2025 в сумі 9000 грн на банківську карту № НОМЕР_1 , реквізити якої наведено в розділі 11 договору позики №6578266. 
З розрахунку заборгованості за кредитним договором №6578266 від 14.08.2025, складеного ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ОСОБА_1 станом на 23.12.2025 за період з 14.08.2025 року по 03.11.2025 року має заборгованість в сумі 21964,50 грн., яка складається з тіла кредиту - 9000 грн; відсотків – 6912,00 грн, неустойки - 4500,00 грн. Згідно вказаного розрахунку заборгованості в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 03.09.2025 року сплачено 99,00 грн. які зараховано кредитором на погашення процентів. 
16.09.2025 між ТОВ «Деал Фінанс Груп» (фактор) та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) укладено договір факторингу №16/09/25, у відповідності до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна придбання) за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. Наступне відступлення фактором права вимоги за цим договором до третіх осіб допускається.
Згідно реєстру прав вимоги №23/12/25-01 від 23.12.2025, ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" відступило ТОВ «Деал Фінанс Груп» право вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 , номер договору №6578266 від 14.08.2025, в сумі 21964,50 грн.
Відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 579937984.1 від 24.12.2025, ТОВ «Деал Фінанс Груп» сплатило ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором факторингу №16/09/25 від 16.09.2025, кошти в сумі 5194511,18 грн.
З розрахунку суми заборгованості ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором позики №6578266 від 14.08.2025, складеного ТОВ «Деал Фінанс Груп», за період з 22.12.2025 по 21.01.2026, станом на 21.01.2026 відповідач має заборгованість в сумі 21964,50 грн., яка складається з тіла кредиту - 9000 грн; відсотків – 6912,00 грн, неустойки - 4500,00 грн.
04.11.2025 позивачем направлено ОСОБА_1 вимогу про повернення боргу, згідно якої станом на дату відправлення останній має заборгованість в розмірі 21964,50 грн, яку протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги необхідно сплатити.
Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. 
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Положення частини першої статті 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, судом встановлено факт укладення 14.08.2025 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в електронній формі Договору кредитної лінії №6578266 на суму кредиту 9000,00 грн, які було перераховано відповідачу, що підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами. 
Докази повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, передбаченими договором, у матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку, що ТОВ «Деал Фінанс Груп» має право грошової вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитом, у зв`язку з невиконанням ним зобов`язань за договором.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач надав належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем.
Як стверджує позивач у своєму позові, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.
Якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно, з ч. 1 ст. 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.
Відповідачем було зазначено, що позивач має статус військовослужбовця, у зв`язку з чим на нього поширюються пільги, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» щодо ненарахування процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та пені.
Щодо наявності права на пільги передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», зокрема, щодо не нарахування процентів за користування кредитом, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в попередній редакції) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-1Х (який набрав чинності 18.05.2024) частину 15 статті 14 Закону № 2011-Х11 було викладено в новій редакції: «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Верховний Суд сформулював позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» у постанові від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц: особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Таким чином, положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» застосовуються до військовослужбовців у період дії особливого періоду, у даному випадку починаючи з 17.03.2014 і по день ухвалення даного рішення суду.
Цей припис Закону є самостійною нормою і дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-цта від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц.
Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав правовий висновок про перелік необхідних документів для доведення статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Згідно копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 за №129 від 03.07.2013 року, молодшого сержанта запасу ОСОБА_1 , який відповідно до наказу начальника управління ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.06.2013 № 26 о/с прийнятий із запасу на військову службу за контрактом на п`ять років з 03 липня 2013 року до 03 липня 2018 року та призначений на посаду командира 3 відділення патрульного взводу патрульної роти.
Відповідно до повідомлення т.в.о. командира військової частини НОМЕР_4 за №1/47/11-2452-2026 від 14.05.2026 року, відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_4 за № 129 від 03.07.2013, ОСОБА_1 зарахований в списки особового складу частини на всі види забезпечення в/ч НОМЕР_4 та призначений на посаду командира 3 відділення патрульного взводу патрульної роти, та на даний час дійсно перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_4 .
Згідно копії посвідчення Серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 18.03.2024 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_4 №15-ос від 18.03.2024 призначений на посаду головного сержанта (НВН) 1 ПВ 1 ПР, 06.09.2024 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_4 №48-ос від 06.09.2024 ОСОБА_1 призначений на посаду інструктора (з тактичної підготовки ОГП).
Відповідно до повідомлення командира військової частини НОМЕР_4 за №1/47/3 від 30.03.2026 року головний сержант ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У даному випадку, в матеріалах справи наявні докази набуття ОСОБА_1 статусу військовослужбовця з 03.07.2013. та подальше перебування на військовій службі. Зважаючи на дату укладення кредитного договору 14.08.2025, відповідач в період виконання його умов перебував на військовій службі.
Враховуючи викладене, у даній справі встановлено, що на момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 перебував на військовій службі за контрактом, відтак мав статус військовослужбовця, і на нього поширювалися положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», застосування яких є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність кредитодавців щодо наявності в особи спеціального статусу.
Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини та враховуючи те, що кредитний договір, встановлює обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним вище кредитним договором лише за тілом кредиту та комісією.
За доводами позивача, з врахуванням поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог ОСОБА_1 має заборгованість за комісією за надання кредиту у розмірі 1552,50 грн, що відповідає умовам кредитного договору та наданому позивачем розрахунку.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку чи іншої фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту і, відповідно, така умова не є нікчемною.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20.09.2024 у справі № 331/2974/23 (провадження № 61-7620св24).
Окрім того, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлений обов`язок кредитодавця не нараховувати передбачені кредитними договорами комісії, тобто пільги військовослужбовцям в частині нарахування комісій не передбачені. 
Таким чином, суд дійшов до висновку про правомірність нарахування позивачем комісії за надання кредиту в розмірі 1552,50 грн., оскільки при підписанні кредитного договору відповідач підтвердив, що він обізнаний про умови договору, погодився з усіма умовами даного договору, в тому числі про нарахування вищезазначеної комісії.
Зважаючи на вказане, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача нарахованої за умовами договору комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 1552,50 грн.
За таких обставин, враховуючи відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих відсотків, а також зважаючи на те, що відповідно до встановлених судом обставин справи в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплачено 99,00 грн., які зараховано кредитором на погашення процентів, то вказане погашення процентів у розмірі 99,00 грн з урахуванням ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» необхідно зарахувати на рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8901,00 грн. (9000,00 грн. - 99,00 грн.).
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З огляду на наведене суд надав правову оцінку визначальним доводам сторін.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з мотивів, що викладені вище на загальну суму 10453,50 грн, яка складається: 8901,00 грн - основний борг, 1552,50 грн - комісія за надання кредиту. 
В решті позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю.
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки, позовні вимоги задоволено частково (59,85%), тому судові витрати, які понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1593,44 грн.
Крім того, представник ТОВ «Деал Фінанс Груп» у позові просив суд стягнути з відповідача на користь товариства витрати на правову допомогу у сумі 4500,00 грн.
Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На обґрунтування заявленого розміру витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію договору про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 року, укладеного між адвокатом Ткаченко Юлія Олегівна та ТОВ «Деал Фінанс Груп», копію акта приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, що є додатком до договору про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ, копію витягу з Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ на загальну суму правових послуг 4500 грн. щодо боржника ОСОБА_1 на суму правничих послуг 4500 грн.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі №340/4492/22 дійшов висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям.
В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.
При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Враховуючи, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, беручи до уваги зміст заявлених позивачем позовних вимог, усталену практику з вирішення кредитних спорів, обсяг робіт виконаних адвокатом, а також те, що всі обставини справи були встановлені в спрощеному порядку без участі представника позивача, виходячи із засад розумності та співмірності, а також беручи до уваги ціну позову та часткове задоволення позову (у розмірі 59,85%), суд вважає за необхідне частково відмовити у стягненні заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн.
Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1593,44 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2000 грн.
Керуючись ст. 204, 207, 526, 530, 536, 625, 628, 629, 639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст.2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» заборгованість за договором кредитної лінії №6578266 від 14.08.2025 в загальному розмірі 10453,50 гривень (десять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні 50 копійок), з яких: 8901,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1552,50 грн - заборгованість за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» судовий збір в розмірі 1593,44 гривень (одна тисяча п`ятсот дев`яносто три гривні 44 копійки) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 копійок). 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп», місцезнаходження: 08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, буд.31/33, офіс 40/3; код ЄДРПОУ 44280974.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя А.С. Семенюк