ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" квітня 2026 р. Справа№ 910/14649/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Спаських Н.М. 
Кравчука Г.А. 

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.
за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 16.04.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора
на ухвалу Господарського суду міста Києва 
від 18.02.2026
у справі № 910/14649/25 (суддя Ягічева Н.І.)
за позовом Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора в інтересах держави
до 1) Державної служби геології та надр України 
2) Малого колективного сільськогосподарського підприємства "Шляхбуд" 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Екохім-С" 
про визнання недійсними результатів аукціону, договору купівлі-продажу та спеціального дозволу на користування надрами

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

17.02.2026 Заступником Генерального прокурора подано до Господарського суду міста Києва заяву про забезпечення позову в якій заявник просить суд:
- заборонити малому колективному сільськогосподарському підприємству "Шляхбуд" повністю або частково відчужувати права на користування надрами ділянки Джугастра 2, надані спеціальним дозволом на користування надрами від 17.03.2021 № 5145, іншій юридичній особі чи фізичній особі-підприємцю шляхом укладення договору купівлі-продажу таких прав або вносити такі права як вклад до спільної діяльності чи статутного капіталу створеного за його участю суб`єкта господарювання;
- заборонити Державній службі геології та надр України вносити зміни до спеціального дозволу на користування надрами від 17.03.2021 №5154 у частині його власника шляхом внесення змін до Державного реєстру спеціальних дозволів на користування надрами.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову Заступник Генерального прокурора зазначає, що відчуження МКСП "Шляхбуд" права на користування надрами, наданого спірним дозвільним документом, неминуче призведе до того, що вимога про визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами від 17.03.2021 № 5145 буде пред`явлена не до його власника, та, як наслідок, до того, що майбутнє рішення суду у цій справі про можливе задоволення позову не матиме правового значення.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Приймаючи вказану ухвалу, суд виходив з того, що саме лише посилання заявника на те, що у нього наявне припущення про ймовірність відчуження права користування надрами ділянки Джугастра 2 на користь інших осіб шляхом укладення договору купівлі-продажу зазначеного права користування надрами, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Суд також зазначив, що заявник не надав жодних доказів наявності ані фактичних обставин з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову. Не наведено заявником у заяві про забезпечення позову і обставин на підтвердження вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, в тому числі, дій спрямованих на відчуження належного йому майна.
Обставини, наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, свідчать про наявність спору між сторонами, зокрема щодо використання земельної ділянки, а не про наявність обставин, які б свідчили про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тоді як питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не може вирішуватися під час розгляду заяви про забезпечення позову.
За таких обставин, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаною ухвалою, заступник Генерального прокурора звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 та прийняти нову, якою задовльнити в повному обсязі заяву заступника Генерального прокурора про забезпечення позову.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим судом з порушенням норм процесуального права. При цьому апелянт стверджує, що суд не врахував висновків Верховного Суду наведених в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №910/8225/20, від 13.01.2021 у справі №910/9588/20, від 07.10.2021 у справі №910/2287/21 стосовно питань застування ст. ст. 136, 137 ГПК України.
Скаржник наголошує, що відповідач-2, як надрокористувач за спірним спеціальним дозволом на користування надрами від 17.03.2021 №5145, має право здійснити відчуження права користування надрами ділянки Джугастра 2, що неминуче призведе до унеможливлення ефективного захисту і поновлення порушених прав та інтересів держави, оскільки новим власником спеціального дозволу буде особа, яка, по-перше, не залучена до участі у справі, по-друге, не допускала стверджуваного у позові порушення. За доводами скаржника, відчуження відповідачем-2 права на користування надрами, наданого спірним дозвільним документом, матиме невідворотним наслідком те, що вимога про визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами від 17.03.2021 №5145 буде пред?явлена не до його власника, а отже до того, що майбутнє рішення суду у цій справі про можливе задоволення позову не матиме правового значення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2026 апеляційну скаргу у справі №910/14649/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.
16.03.2026 матеріали оскарження ухвали у справі №910/14649/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2026, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відрядженні, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14649/25.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25.03.2026, справу №910/14649/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Спаських Н.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника Генерального прокурора на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі №910/14649/25. Судове засідання призначено на 16.04.2026.
01.04.2026 через підсистему "Електронний суд" від Офіса Генерального прокурора надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.
У судовому засіданні 16.04.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників судового процесу

У судове засідання 16.04.2026 з`явився прокурор, який надав свої пояснення. Представники відповідачів та третіх осіб в судове засідання не з`явивились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом доставки процесуальних документів до Електронного кабінету, що підтверджується довідками від 06.04.2026.
Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення відповідачів та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Заступника Генерального прокурора за відсутності представників відповідача-1, відповідача-2, третьої особи-1 та третьої особи-2.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників судового процесу

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані прокурором пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, в тому числі, забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17.
Складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.
Ефективність правосуддя залежить і від виконання судового рішення.
Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до статтею 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може бути захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.
Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишилось невиконаним стосовно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатись як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 23.07.1999 у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії".
Так, на забезпечення позову Заступник Генерального прокурора просить:
- заборонити малому колективному сільськогосподарському підприємству "Шляхбуд" повністю або частково відчужувати права на користування надрами ділянки Джугастра 2, надані спеціальним дозволом на користування надрами від 17.03.2021 № 5145, іншій юридичній особі чи фізичній особі-підприємцю шляхом укладення договору купівлі-продажу таких прав або вносити такі права як вклад до спільної діяльності чи статутного капіталу створеного за його участю суб`єкта господарювання;
- заборонити Державній службі геології та надр України вносити зміни до спеціального дозволу на користування надрами від 17.03.2021 №5154 у частині його власника шляхом внесення змін до Державного реєстру спеціальних дозволів на користування надрами.
При цьому, обґрунтовуючи подану заяву заявник посилається на те, що МКСП "Шляхбуд" є власником спірного спеціального дозволу на користування надрами від 17.03.2021 № 5145 та отримало на його підставі право користування надрами ділянки Джугастра 2 з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки вапняку на 5-річний строк. 
МКСП "Шляхбуд" як надрокористувач за спірним спеціальним дозволом на користування надрами від 17.03.2021 № 5145 має право здійснити відчуження права користування надрами ділянки Джугастра 2 на користь інших осіб шляхом укладення договору купівлі-продажу зазначеного права користування надрами, внести це право як вклад у спільну діяльність або до статутного капіталу створеного за участю цього відповідача суб`єкта господарювання.
На думку заявника існує загроза того, що МКСП "Шляхбуд" відчужить право користування надрами ділянки Джугастра 2 на користь інших осіб шляхом укладення договору купівлі-продажу зазначеного права користування надрами, внесе це право як вклад у спільну діяльність або до статутного капіталу створеного за участю цього відповідача суб`єкта господарювання.
Водночас, суд першої інстанції вірно відзначив, що саме лише посилання заявника на те, що у нього наявне припущення про ймовірність відчуження права користування надрами ділянки Джугастра 2 на користь інших осіб шляхом укладення договору купівлі-продажу зазначеного права користування надрами, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
До того ж, заявником у заяві про вжиття заходів забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними, допустимими та вірогідними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду у справі, що розглядається, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відповідача відчуження права користування надрами ділянки Джугастра 2, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Разом з цим, обставини, наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, свідчать про наявність спору між сторонами, зокрема щодо використання земельної ділянки, а не про наявність обставин, які б свідчили про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тоді як питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не може вирішуватися під час розгляду заяви про забезпечення позову. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2021 у справі №910/7029/21).
З огляду на відповідні законодавчі приписи та встановлені судом обставини апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.
Твердження апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про те, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів держави, а також викликати подальше утруднення виконання рішення суду, є лише припущеннями заявника стосовно ймовірності вчинення дій з метою ускладнення виконання рішення по цій справі у разі задоволення позову та не свідчать про наявність реальних обставин які унеможливлять виконання в майбутньому рішення суду.
Вищевикладені обставини справи спростовують решту доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування судового рішення, а тому відхиляються судом.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що застосування місцевим господарським судом норм процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.
При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 255, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі №910/14649/25 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Офіс Генерального прокурора.
Матеріали справи №910/14649/25 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.05.2026 після виходу головуючого судді Коробенка Г.П. з відпустки

Головуючий суддя Г.П. Коробенко 

Судді Н.М. Спаських

Г.А. Кравчук