ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 12 травня 2026 року 	Справа № 903/92/26	

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ель Логістик»
відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГБП ТРАНСПОРТ» 
про стягнення 49206,44 грн,

за участі представників-учасників справи:
від позивача: Пивоваров В.І., адвокат, ордер серії АР№1295243 від 24.02.2026 (поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів);
від відповідача: н/з.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.
Відводу складу суду не заявлено.
Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Суть спору: 02.02.2026 через систему «Електронний суд» «ОК-РЕНТ» звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГБП ТРАНСПОРТ» про стягнення (з урахуванням заяви позивача про конкретизацію прохальної частини позовної заяви) 49206,44 грн, з них 43570,44 грн неустойки за прострочення доставки вантажу, 5636 грн збитків, завданих позивачу пошкодженням вантажу під час перевезення.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №05/02 про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному та регіональному сполученні від 05.02.2025 в частині несвоєчасної доставки вантажу та пошкодження частини вантажу.
Ухвалою суду від 04.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.03.2026. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано позивачу подати суду: відповідь на відзив та наявні докази – в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду; відповідачу – заперечення на відповідь позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання позивачу. Запропоновано позивачу конкретизувати прохальну частину позовної заяви з зазначенням усіх складових ціни позову про якій йдеться у тексті позовної заяви, докази надіслання відповідачу подати суду.
25.02.2026 через систему “Електронний суд” надійшла заява від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ель Логістик» про проведення судового засідання 04.03.2026 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ.
11.02.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява у якій на виконання вимог ухвали суду від 04.02.2026 конкретизував прохальну частину позовної заяви з зазначенням усіх складових ціни позову про якій йдеться у тексті позовної заяви та виклав прохальну частину позовної заяви в наступній редакції: «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГБП ТРАНСПОРТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЬ ЛОГІСТИК» заборгованість у розмірі 49206,44 грн, що складається з: 43570,44 грн неустойки за прострочення доставки вантажу, 5636 грн компенсації за пошкоджений вантаж. Дана заява долучена до матеріалів справи.
26.02.2026 через відділ документального забезпечення та контролю суду від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву у якому просить суд позовні вимоги залишити без задоволення. У відзиві зокрема зазначає, що при визначенні розміру штрафних санкцій за несвоєчасну доставку вантажу безпідставно застосовано одиницю виміру Євро, оскільки в заявці така одиниця не зазначена. При цьому, як слідує із міжнародної транспортної накладної (CMR) пошкоджені мішки з кормом були розвантажені у місці доставки і перевізнику не пропонувались, а отже відсутні підстави вимагати у ТОВ «ГБП ТРАНС» сплатити їх вартість відсутні. Крім того, зазначає, що розмір заявленої позивачем штрафної санкції 49206,44 грн є надто високим та не виправданим (50,05% від вартості фрахту). Також звертає увагу, що чотири із 10 днів наведених у розрахунку це вихідні (неробочі дні). Вантаж – сухі корми для котів та собак в поліетиленових мішках та картонних коробках, 6 американських палет, вага брутто 4200 кг був частиною збірного вантажу. Окрім цього, автомобілем з номерним знаком НОМЕР_1 та причепом з номерним знаком НОМЕР_2 перевозився інший збірний вантаж, в тому числі розкидач мінеральних добрив KUHN AXIS40.2. На даний вантаж, були всі необхідні супроводжуючі документи, проте в порту Кале (Франція) французькими митними службами було ініційовано оформлення ще одного документу – CHEDPP, на підставі того, що даний вантаж був вживаним і потребував спеціальної санітарної обробки. У зв`язку з вказаними обставинами автомобіль з державними реєстраційними номерами НОМЕР_1 / НОМЕР_2 перебував у порту Кале (Франція) з 17.02.2025 по 24.02.2025. Даний відзив з додатками долучений до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 02.03.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ель Логістик» про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ задоволено.
03.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив у якій просить суд задовольнити позовні вимоги. Зокрема зазначає, що сторони чітко визначили валюту зобов`язання - євро, передбачили механізм перерахунку - гривневий еквівалент, а твердження відповідача є спробою довільної заміни валюти зобов`язання з метою уникнення відповідальності. Розмір штрафу узгоджений сторонами добровільно, відповідає міжнародній практиці перевезень, становить 100 євро на добу при фрахті 1900 євро, що не є надмірним. До того, згідно з заявкою на перевезення від 11.02.2025 року, укладеного з ПП «ЮНІС-ТЕП», відповідач міг стягнути з ПП «ЮНІС ТЕП» 100 Євро за добу запізнення. Відповідач здійснював перевезення чужого вантажу без погодження з позивачем, у зв`язку з чим і запізнився на вивантаження. Заявка №16/1 містить чіткі строки доставки вантажу, не передбачає можливості зміни маршруту. Отже, відповідач самостійно прийняв рішення щодо додаткового завантаження. Затримка доставки вантажу позивача через інший вантаж це наслідок дій відповідача. Дана відповідь на відзив долучена до матеріалів справи.
04.03.2026 від представника відповідача надійшла заява у якій просить відкласти судове засідання, оскільки надає правову допомогу обвинуваченому у кримінальному провадженні. Крім того, просить суд внести його дані до відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи. Дана заява з додатками долучена до матеріалів справи.
04.03.2026 відповідач не прибув у судове засідання, хоча належно повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвала суду від 09.02.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 09.02.2026).
04.03.2026 у судовому засіданні суд постановив на місці прийняти заяву позивача про конкретизацію прохальної частини позовної заяви з зазначенням усіх складових ціни позову (49206,44 грн, що складається з 43570,44 грн неустойки за прострочення доставки вантажу, 5636 грн компенсації за пошкоджений вантаж).
04.03.2026 представник позивача на запитання суду надав пояснення, зокрема щодо правового характеру предмету спору про стягнення компенсації за пошкоджений вантаж.
Ухвалою суду від 04.03.2026 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ель Логістик» про проведення усіх судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ задоволено. Постановлено подальші судові засідання за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ель Логістик» - Пивоварова В.І. по справі № 903/92/26 проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ. Повідомлено сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 01.04.2026. Запропоновано позивачу подати письмову заяву у якій чітко зазначити правовий характер(правові підстави) предмету спору про стягнення компенсації за пошкоджений вантаж в сумі 5636 грн та докази направлення відповідачу.
13.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява щодо правових підстав стягнення компенсації за пошкоджений вантаж. В заяві зазначає, що позивачем у справі заявлено вимогу про стягнення з відповідача, окрім неустойки за прострочення доставки вантажу, також вимогу про стягнення грошових коштів у розмірі 5636 грн, що становлять компенсацію за пошкоджений вантаж. Зазначена вимога має правову природу відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань як перевізника. Внаслідок пошкодження вантажу, замовник перевезення ТОВ «УКРЗВЕРТОРГ» пред`явив до позивача претензію та зменшив оплату за надані транспортно-експедиційні послуги на суму вартості пошкодженого товару, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, вимога про стягнення 5636 грн. є вимогою про відшкодування збитків, завданих позивачу пошкодженням вантажу під час перевезення, що стало наслідком неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань. Дана заява долучена до матеріалів справи.
25.03.2026 через систему «Електронний суд» надійшла заява від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ГБП ТРАНСПОРТ» про проведення судового засідання 01.04.2026 та усіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ. 
26.03.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. Зазначає, що з огляду на те, що у відзиві на позов відповідач заявляв про можливі судові витрати на правничу допомогу, а відтак просить долучити до матеріалів справи, на підтвердження заявленого, копію договору про надання правничої допомоги від 14.03.2025 року, копію додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 11.02.2026 року, копію акта прийому – передачі наданих послуг від 03.03.2026 року та копію платіжної інструкції на суму 5000 грн.
Ухвалою суду від 30.03.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ГБП ТРАНСПОРТ» про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ задоволено. Постановлено подальші судові засідання за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ГБП ТРАНСПОРТ» - адвоката Панасюка І. І. по справі № 903/92/26 проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ.
У судовому засіданні 01.04.2026, судом встановлено, що подана представником позивача заява є фактично заявою про зміну предмету спору, тому прийнята судом, з врахуванням якої в подальшому вирішується спір.
Крім того, у судовому засіданні 01.04.2026 постановлено на місці надати відповідачу строк 5 днів для подання заперечення на змінений позивачем предмет позову, а саме про відшкодування збитків в сумі 5636 грн.
Ухвалою суду від 01.04.2026 суд, на виконання вимог ст. 195 ГПК України, враховуючи строки розгляду справи, постановив на місці продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів - по 11.05.2026 та відкласти підготовче засідання на 14.04.2026. Крім того, запропоновано відповідачу у строк по 06.04.2026 подати письмові пояснення (відзив, заперечення) на позовну вимогу про відшкодування збитків в сумі 5636 грн та докази її надіслання позивачу.
06.04.2026 від відповідача надійшли заперечення у яких зазначає, що як слідує із міжнародної товарно-транспортної накладної (СMR) пошкодженні мішки із кормом були розвантаженні у місці доставки і перевізнику не пропонувались, а отже підстави вимагати у ТОВ «ГБП ТРАНС» сплатити їх вартість у ТОВ «Ель Логістік» та вантажоодержувача відсутні. Крім того, позивачем не надано суду жодного доказу того, що перевізником допущено пошкодження вантажу настільки, що його не вдалось реалізувати, або реалізувати за нижчою ціною. На яку суму зменшилась вартість товару позивач у позові не вказав. Також, відповідач звертає увагу суду на той факт що розділ 6 Договору №13/24/01 від 16.05.2024 року «ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ СТОРІН» не передбачає жодної фінансової відповідальності позивача перед ТОВ «УКРЗВЕРТОРГ» за пошкодження вантажу. І це очевидно, оскільки така відповідальність передбачена у пункті 6.12 договору №05/02 від 05.02.2025 року (перевізника перед вантажоотримувачем). Збитки, як правило, не є санкцією зазделегідь визначеного розміру, їх відшкодування передбачено на випадок будь-якого господарського правопорушення, якщо інше не передбачено законом. Головне, чи у результаті правопорушення у потерпілого суб`єкта дійсно виникли збитки. Отож, позивач має підтвердити перед судом, те, що дійсно, саме у нього виникли збитки і що договірні відносини передбачали його право вимагати відшкодування цих збитків і в якому розмірі. Дане заперечення долучено до матеріалів справи.
14.04.2026 у судовому засіданні представники сторін вказали, що не заперечують проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.
14.04.2026 суд, на виконання вимог ст. 195 ГПК України, враховуючи строки розгляду справи, постановив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 12.05.2026.
08.05.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки згідно направлення на госпіталізацію №8564-0338-9251-7827 від 06.05.2026 року з 12.05.2026 перебуватиме на стаціонарному лікуванні в КНП “Ратнівська ЦРЛ”. 
Представник відповідача не прибув у судове засідання, хоча належно був повідомлений про час та місце розгляду справи.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити останні у повному обсязі. Крім того, просив відхилити клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.
Частиною 2 ст. 202 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження. 
Згідно з ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
За змістом ст. 1,2 ст. 195 ГПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Виходячи зі змісту вказаних процесуальних норм, розгляд справи по суті має бути проведено протягом встановлених строків, а неявка належним чином повідомленого про дату та час судового засідання представника відповідача за загальним правилом не перешкоджає проведенню судового засідання.
Окрім цього, численними рішеннями Європейського суду з прав людини у справах проти України визнано порушення пункту 1 статті 6 Право на справедливий суд Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що, зокрема, полягало у тому, що національними судами не забезпечено розгляд справи заявника в розумний строк через затримки у провадженні, в основному з вини судів.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідачем не було доведено суду неможливості розгляду справи без участі їхнього представника чи залучення іншого представника, явка якого не визнавалась обов`язковою. Також судом враховано, що відкладення розгляду справи може призвести до затягування строків розгляду спору та порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд також відхиляє наведену представником відповідача, як підставу відкладення судового засідання перебування на стаціонарному лікуванні, через необгрунтованість, оскільки подане останнім електронне направлення №8564-0338-9251-7827 дійсне до 06.05.2027. Між тим, доказів перебування на стаціонарному лікуванні 12.05.2026 (у день проведення судового засідання) представником відповідача не надано.
Крім того, суд зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ГБП ТРАНСПОРТ» не позбавлене права надавати повноваження на представництво своїх інтересів будь-якому іншому представникові, а не з`явлення в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.
Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість його проведення.
Враховуючи вищезазначене та строки розгляду, передбачені чинним законодавством України, неявку в судове засідання представника відповідача, беручи до уваги, що явка сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання.
Водночас, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.
З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.
Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,
установив:
16.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ель Логістик», як «Експедитором», з однієї сторони, і Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРЗВЕРТОРГ» як «Замовником», з другої сторони було укладено договір про надання транспортно експедиційних послуг у міжнародному сполученні № 13/24/01.
За даним договором Експедитор зобов`язується від свого імені за дорученням та рахунок Замовника, виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу в міжнародному та (або) внутрішньодержавному (регіональному) сполученні (п. 1.1 договору).
Згідно п. 6.7 вищезазначеного договору сторони передбачили, що в разі затримки транспортного засобу під завантаженням, розвантаженням або митним оформленням понад встановлені термінів, передбачених у заявці, Експедитор оплачує Замовнику неустойку у розмірі 100 євро (у гривневому еквіваленті) за кожну добу простою за межами митної території України, на території України 50 євро, якщо інше не обумовлено в заявці. 
Згідно заявки №16 від 05 лютого 2025 року, замовник ТОВ «УКРЗВЕРТОРГ» та експедитор ТОВ «Ель Логістик» погодили порядок та умови перевезення вантажу: сухі корми для котів та собак в поліет. мішках та картонних коробках, 6 американських паллет, вага брутто по 4200 кг. Маршрут перевезення: Норфолк – Київ; Дата і час завантаження: 12-13 лютого 2025 року; Дата час розвантаження: м. Київська обл. с Гореничі, вул. Соборна, 250; Дата час розвантаження: 19-20 лютого 2025 року. Вартість перевезення: 2000 євро по курсу НБУ + компенсація замитнення.
На виконання вказаного вище перевезення вантажу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ель Логістик»(Експедитор) уклало 05.02.2025 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ГБП ТРАНСПОРТ» як з перевізником договір про надання транспортно експедиційних послуг у міжнародному та регіональному сполученні 05/02.
Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2025 року (пункт 9.1. договору №05/02 від 05.02.2025).
Згідно пункту 1.1 договору №05/02 від 05.02.2025, експедитор зобов`язується від свого імені за дорученням та рахунок замовника, виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу в міжнародному та (або) внутрішньодержавному (регіональному) сполученні, а перевізник в свою чергу надає послуги по організації перевезення вантажним транспортом.
Відповідно до пункту 1.5. договору №05/02 від 05.02.2025, конкретні умови кожного замовлення (вид, найменування вантажу та інша необхідна інформація) зазначаються у заявках, які є невід`ємною частиною даного договору.
Відповідно до п. 1.6 договору, підтвердженою вважається Заявка, підписана уповноваженими особами Сторін згідно установчих документів і скріплена круглими печатками Експедитора та Перевізника. Передана за допомогою факсимільного зв`язку чи електронною поштою Заявка має юридичну силу та прирівнюється до оригіналу.
У відповідності до пункту 2.2. договору №05/02 від 05.02.2025, експедитор не пізніше 48 годин до бажаної дати початку перевезення інформує перевізника про умови перевезення шляхом подачі заявки на кожне окреме перевезення або групу перевезень. Заявка є невід`ємною частиною договору.
Пунктом 2.3 договору №05/02 від 05.02.2025 передбачено, що експедитор направляє перевізнику заявку, в якій вказується наступна інформація: (1) маршрут та умови перевезення; (20 необхідний тип рухомого складу (тип на пів причепа, об`єм); (3) докладна адрес місця завантаження і відправлення вантажу; (4) докладна адреса місця розвантаження і призначення вантажу; (5) дата і час подачі транспортного засобу під завантаження; (6) адреса відправника і вантажоодержувача вантажу із зазначенням контактних телефонів та відповідальних осіб; (7) адреса проведення митного оформлення в місцях завантаження і розвантаження; (8) повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування та характеристики вантажу (кількість, вага вантажу і нетто брутто, вид тари і упаковки, необхідні умови для кріплення вантажу, особливості умов перевезення); (9) необхідні документи при завантаженні, а також документи, що стосуються вантажу, які необхідні для проходження митного, санітарного та інших видів державного контролю, забезпечення безпечних умов перевезення вантажів.
Підпунктом 3.1.13. пункту 3.1. договору №05/02 від 05.02.2025 передбачено, що перевізник зобов`язаний надати експедитору рахунки з прикладеними оригіналами товарно-транспортних накладних (CMR зі всіма відмітками прикордонних митниць), акти виконаних робіт (один із поверненням), податкові накладні. Перелік документів, які необхідно передати експедитору, уточнюється в заявці.
В пункті 4.1 договору №05/02 від 05.02.2025 сторони узгодили, що вартість послуг перевізника узгоджується сторонами в заявці. Вартість додаткових витрат і інших платежів, які необхідно виконати перевізнику для виконання своїх обов`язків по договору в інтересах експедитора, узгоджується сторонами в заявці чи шляхом обміну оригінальними листами, факсимільними та електронними повідомленнями.
Згідно з п. 5.1 договору, розрахунки за фактично надані Експедиторові транспортно-експедиційні послуги здійснюються у національній валюті України шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Перевізника. Підтвердженням факту надання послуги є документи на оплату (рахунок, акт виконаних робіт), оригінал товаро транспортної накладної (CMR) встановленого зразка для перевезення, вказаного у Заявці, з відмітками вантажовідправника. Перевізника, одержувача вантажу та (або) митних органів, та оригінали інших документів, що підтверджують узгоджені з Експедитором додаткові витрати Перевізника, які він поніс в інтересах Експедитора з метою виконання даного Договору, акт виконаних робіт у двох екземплярах підписаний із боку Перевізника та податкові накладні, оформлені у відповідності до діючого Податкового законодавства України. Вказані документи мають бути надані не пізніше 14 днів після виконання вантажоперевезення. Ненадання Перевізником повного комплекту вищевказаних документів дає право Експедиторові відмовити в здійснені оплати до моменту надання необхідних документів.
Відповідно до п. 5.2 договору, Експедитор здійснює оплату перевезення з коштів що надходять від безпосередньо замовника, за винятком суми своєї винагороди. Оплата можливих додаткових витрат Перевізника та штрафних санкцій здійснюється після надходження на розрахунковий рахунок Експедитора грошових коштів на такі виплати від замовника перевезення,
Згідно п. 5.3 договору, рахунок оплачуються Експедитором протягом 20-ти банківських днів з моменту отримання Експедитором повного пакету документів, вказаних у пункті 5.1. цього Договору, якою інше не обумовлено в Заявці на перевезення. 
Також, п. 6.7 договору сторони передбачили, що за порушення термінів подання транспортного засобу під завантаження/розвантаження, якщо таке порушення термінів перевищує 24 години, Перевізник сплачує Експедитору неустойку в розмірі 100 євро (у гривневому еквіваленті) за межами митної території України, на території України 50 євро за кожну наступну добу, якщо інше не обумовлено в заявці.
Згідно заявки №16/1 від 05 лютого 2025 року, Експедитор та Перевізник погодили порядок та умови перевезення вантажу: сухі корми для котів та собак в поліет. мішках та картонних коробках, 6 американських паллет, вага брутто по 4200 кг. Маршрут перевезення: Великобританія – Україна; Дата і час завантаження: 12-13 лютого 2025 року; Дата час розвантаження: м. Київська обл. с Гореничі, вул. Соборна, 250; Дата час розвантаження: 19-20 лютого 2025 року. Вартість перевезення: 1900 євро по курсу НБУ + компенсація замитнення. За запізнення автомобіля під завантаження/розвантаження експедитор має право висунути штрафні санкції перевізнику у розмірі еквівалентному 100 у.о. за кожну розпочату добу.
Згідно складеної 12.02.2025 міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 225591 Перевізник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ГБП ТРАНСПОРТ» - прийняв до перевезення погоджений вантаж та доставив його до місця вивантаження 02.03.2025 року.
Як вбачається із матеріалів справи, у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) №225591 зроблено застереження одержувача про наявність претензій, а саме: доставка вантажу із запізненням на 10 днів; - пошкодження вантажу - зіпсовано 3 мішки корму по 6 кг та 1 мішок корму 12 кг.
03.03.2025 замовник ТОВ «УКРЗВЕРТОРГ» направив на адресу експедитора ТОВ «Ель Логістик» письмову претензію, в якій зазначив про порушення строків доставки та пошкодження вантажу, а також повідомив про застосування штрафних санкцій до позивача відповідно до умов договору та заявки.
Окрім того, замовником було заявлено вимоги щодо компенсації вартості пошкодженого товару, а саме: 1 мішок корму Premium 12 kg - собівартість у м. Києві 2 195 грн; 3 мішки корму Lamb Mini 6 kg -* собівартість 1 147 грн за одиницю, загалом 3 441 грн. Загальна сума штрафних санкцій та компенсації за пошкоджений вантаж склала 49 146,00 грн, у зв`язку з чим ТОВ «УКРЗВЕРТОРГ» зменшило суму оплати за надані транспортно-експедиційні послуги. 
Позивач зазначає, що у результаті замовником було сплачено на користь ТОВ «Ель Логістик» лише 45685,00 грн, замість погодженої суми оплати у розмірі 2000 євро за курсом НБУ, що на дату оплати мало складати 87000,00 грн + компенсація замитнення 180 євро (по курсу НБУ на день довідки на митницю на 01.03.2025 року 43,4942, заокруглено 43,50), разом 94830 грн. Перевізник виставив за замитнення 360 євро, однак клієнт не погодив цю суму, визнавши її завищеною, а чеки недостовірними. 
З метою реалізації свого права на відшкодування збитків та штрафних санкцій, 03.03.2025 року ТОВ «Ель Логістик» направило перевізнику - ТОВ «ГБП ТРАНСПОРТ» - претензію на суму 49146 грн обґрунтовану порушенням строків доставки та пошкодженням вантажу.
02.04.2025 ТОВ «Ель Логістик» здійснило часткову оплату вартості перевезення на користь перевізника у розмірі 59152,00 грн, виходячи з того, що неоплачена частина у сумі 39144,89 грн підлягає зарахуванню в рахунок часткового погашення штрафних санкцій, завданих перевізником.
29.09.2025 ТОВ «ГБП ТРАНСПОРТ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ТОВ «Ель Логістик» заборгованості у сумі 39144,89 грн, який було задоволено рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2025 у справі №910/11542/25.
За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (частина 1 стаття 929 Цивільного кодексу України, частина 1 стаття 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»).
Транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування (стаття 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»).
Експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування. Клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору. Перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником (стаття 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»).
Експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб (частина 1 стаття 932 Цивільного кодексу України). У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта (частина 6 стаття 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»).
З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства України вбачається, що виокремлюються два види договорів транспортного експедирування: (1) договір, за яким всі послуги (або певні їх види) експедитор надає самостійно; (2) договори, за якими експедитор лише організовує виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу, а ці послуги виконують треті особи.
Таким чином, ТОВ «Ель Логістик» (позивач), як експедитор уклало договір з клієнтом на надання послуг з транспортного експедирування та з метою організації виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу експедитор 05.02.2025 договір про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному та регіональному сполученні №05/02 з перевізником ТОВ «ГБП Транспорт» (відповідач), за умовами якого відповідач зобов`язується від свого імені за дорученням та рахунок замовника, виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу в міжнародному та (або) внутрішньодержавному (регіональному) сполученні, а позивач в свою чергу надає послуги по організації перевезення вантажним транспортом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 стаття 526 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Як вже зазначив суд, між ТОВ «Ель Логістик» та ТОВ «ГБП ТРАНСПОРТ» укладено Договір №05/02 про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному та регіональному сполученні від 05.02.2025.
Згідно з пунктами 1.5, 1.6 Договору №05/02, конкретні умови кожного перевезення, у тому числі маршрут, строки доставки та відповідальність сторін, визначаються у Заявках, які є обов`язковими для виконання та прирівнюються до оригіналу договору. 
При цьому, відповідно до заявки №16/1 від 05.02.2025, сторони погодили строк доставки вантажу 19– 20 лютого 2025 року. 
Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR) (частина 11 стаття 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»).
Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення (частина 12 стаття 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»).
Фактична доставка вантажу відбулася 02.03.2025, що підтверджується наявною у матеріалах справи міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №225591.
За наведених обставин, суд встановив, що перевізником (відповідачем) допущено порушення строків виконання зобов`язання в частині своєчасної доставки вантажу, у зв`язку з чим позивачем у відповідності до пункту 6.7 договору нараховано неустойку у розмірі 43570,44 грн.
У відповідності до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовґязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовґязання (неналежне виконання).
Пунктом 6.7 договору №05/02 передбачено, що за порушення термінів подання транспортного засобу під завантаження/розвантаження, якщо таке порушення перевищує 24 години, перевізник сплачує експедитору неустойку у розмірі 100 євро (у гривневому еквіваленті за курсом НБУ) за кожну наступну добу прострочення за межами митної території України.
Аналогічні умови відповідальності перевізника закріплені безпосередньо у заявці №16/1 від 05.02.2025, яка є невід`ємною частиною договору №05/02.
Разом з тим, суд перевіривши поданий позивачем розрахунок неустойки (узгоджений строк розвантаження 19-20.02.2025 року, де першим днем прострочення є 21.02.2025, останнім днем 02.03.2025 (дата фактичного прибуття під розвантаження), що разом становить 10 діб встановив, що останні є частково обґрунтованими.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 08.05.2019 у справі №910/9078/18 зазначив, що неустойка може бути нарахована виключно за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання. 
Отже, день фактичного виконання договору, у даному випадку розвантаження вантажу не включається до періоду розрахунку.
Зазначене додатково підтверджується постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.07.2018 у справі №927/1091/17.
За наведених обставин, суд здійснивши самостійний розрахунок неустойки де першим днем прострочення є 21.02.2025, а останнім днем є 01.03.2025, що передував даті розвантаження товару, дійшов висновку, що підставна та підлягає до задоволення неустойка у розмірі 39221,02 грн. У задоволенні позовної вимоги щодо стягнення 4349,42 грн неустойки слід відмовити через безпідставність.
Крім того, позивачем заявлено до стягнення 5636 грн збитків, які просить відшкодувати у зв`язку з пошкодженням вантажу.
Відповідно до ч.1,2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
За змістом частин 1-4 статті 314 Господарського кодексу України(чинного на час виникнення спірних правовідносин), перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість. Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату.
За змістом наведених норм обсяг відповідальності перевізника має бути погоджений сторонами у відповідному договорі і не повинен суперечити положенням чинного законодавства.
Відповідно до статей 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (далі - Конвенція) вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19.09.1949.
Статтею 3 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів передбачено, що перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов`язки, як за власні дії і недогляди.
Згідно із статтею 17 Конвенції, перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.
Вище встановлено, що згідно умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю «ГБП ТРАНСПОРТ» взяло на себе зобов`язання надати послуги по перевезенню вантажу та нести відповідальність за збереженість вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до моменту вручення його вантажоодержувачу, нести відповідальність у разі пошкодження вантажу в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість.
Так, відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові: 1) неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства; 2) наявність шкоди, під якою потрібно розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що невідворотно спричинила шкоду; 4) вину заподіювача шкоди (яка презюмується). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Водночас, згідно ч 1. ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Як вже зазначив суд, згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.
Суд звертається до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 907/603/17, згідно з якою норма статті 924 ЦК України передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.
Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.
Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.
Судом встановлено, що розрахунок розміру збитків(поштодженого товару) позивачем здійснено на підставі, зокрема собівартості пошкодженого товару та вимоги, яку заявлено отримувачем вантажу ТОВ «УКРЗВЕРТОРГ» до ТОВ «ЕЛЬ ЛОГІСТИК» щодо компенсації вартості пошкодженого товару, а саме: 1 мішок корму Premium 12 kg - собівартість 2 195 грн; 3 мішки корму Lamb Mini 6 kg - собівартість 1147 грн за одиницю, за 3 мішки 3441 грн, загалом 5636 грн.
При цьому, як зазначає позивач ТОВ «УКРЗВЕРТОРГ» пред`являючи до позивача претензію зменшив оплату за надані транспортно-експедиційні послуги на суму вартості пошкодженого товару, а відтак доводить, що позивач фактично поніс майнові втрати, спричинені пошкодженням вантажу під час перевезення.
Суд зазначає, що позивач помилково вважає, що він отримав право на відшкодування понесених витрат через пошкоджений вантаж до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГБП ТРАНСПОРТ» у розмірі 5636 грн у зв`язку зі зменшенням оплати за надані транспортно-експедиційні послуги згідно договору про надання транспортно експедиційних послуг у міжнародному сполученні № 13/24/01 від 16.05.2024, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ель Логістик» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРЗВЕРТОРГ».
Зобов`язання зворотньої вимоги (регресу) входять до групи позадоговірних і стягнення збитків в порядку зворотньої вимоги (регресу) ґрунтується на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, натомість встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що спірні правовідносини виникли на підставі правочину – договору про надання транспортно експедиційних послуг у міжнародному сполученні № 13/24/01 від 16.05.2024, а отже не є позадоговірними і не можуть кваліфікуватися саме як понесені витрати.
Відповідно до ст. 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної.
При цьому, згідно п. 1 ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладення договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.
Отже, питання відповідальності перевізника за втрату вантажу повністю охоплюється договірними відносинами перевезення, що виникли між сторонами.
В даному випадку, між сторонами виникли договірні відносини, де згідно ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Зокрема за змістом п.3.2.7 договору про надання транспортно експедиційних послуг у міжнародному сполученні № 13/24/01 від 16.05.2024, у разі пошкодження (втрати) вантажу з вини третіх осіб, експедитор вживає всіх заходів для зменшення розміру збитку, документально підтверджує факт пошкодження вантажу, пломб і негайно сповіщає про це замовника.
Відповідно до п. 6.11 договору 05/02 від 05.02.2025 року перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, незалежно від використання опломбування вантажу Замовником та цілісності пломб.
Згідно п. 6.12 договору 05/02 від 05.02.2025 року перевізник несе відповідальність у разі втрати або нестачі вантажу у розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість. Перевізник зобов`язаний забезпечити кількісне та якісне збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту видачі Вантажоодержувачу (Замовнику).
Проте, суд зазначає, що позивач, розмір заявлених до стягнення збитків обґрунтовує собівартістю товару, а саме: 1 мішок корму Premium 12 kg - собівартість 2195 грн; 3 мішки корму Lamb Mini 6 kg - собівартість 1147 грн за одиницю (разом 3441 грн).
Разом з тим, заявлена позивачем сума собівартості товару ґрунтується виключно на твердженнях останнього. 
При цьому, суд зазначає, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість. Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату.
Як стверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №225591 одержувач вантажу прийняв вантаж 02.03.2025, не відмовися від нього, при цьому зафіксовано пошкодження 1 мішка корму Premium 12 kg та 3 мішків корму Lamb Mini 6 kg, проте позивачем не доведено розмірі суми, на яку зменшилася вартість товару, а саме 1 мішка корму Premium 12 kg та 3 мішків корму Lamb Mini 6 kg.
Разом з тим, сама по собі товарно-транспортна накладна (CMR №225591) не містить відомості щодо проведення фактичного перерахунку реально пошкодженого товару та яким способом він здійснений, а відтак не вбачається за можливе встановити суму, на яку зменшилася його вартість.
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази повернення пошкодженого товару вантажовідправнику (виробнику).
Позивач також не надав доказів утилізації 1 мішка корму Premium 12 kg та 3 мішків корму Lamb Mini 6 kg у зв`язку з неможливістю їх використання.
Належних доказів на підтвердження фактичного розміру збитків внаслідок пошкодженого (за доводами позивача) товару, зокрема первинних бухгалтерських документів, розрахунків складових собівартості чи іншого документального обґрунтування матеріали справи не містять, а відтак відповідні доводи позивача судом до уваги не приймаються.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявність збитків(їх розмір), причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.
Водночас, врахувавши наведені законодавчі приписи та встановивши, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності складу цивільного (господарського) правопорушення, як необхідної умови застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення зустрічного позову в частині стягнення 5636 грн збитків відсутні.
За приписами ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, суд зауважує, що при наданні оцінки доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.
Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 39221,02 грн неустойки. У задоволені позовних вимог щодо стягнення 4349,42 грн неустойки та 5636 грн збитків відмовити через безпідставність та необґрунтованість.
Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2122,12 грн (39221,02*2662,40/49206,44) судового збору. Інша частина судового збору залишається за позивачем.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
вирішив:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГБП ТРАНСПОРТ» (44101, Волинська обл., Ковельський р-н, селище Ратне, вул. Центральна, будинок 52-А, код ЄДРПОУ 45188972) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ель Логістик» (02092, місто Київ, вул. Алматинська, будинок 41 Б, квартира 52, код ЄДРПОУ 44957995) 39221,02 грн (тридцять дев`ять тисяч двісті двадцять одну гривню 02 коп.) неустойки та 2122,12 грн (дві тисячі сто двадцять дві гривні 12 коп.) витрат зі сплати судового збору.
3. В іншій частині позову – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складено 21.05.2026

Суддя  А. С. Вороняк