провадження №2/279/2026/26 
Справа № 279/2550/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2026 р.
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі :
головуючого судді Пацко О.О.
при секретарі Зубкової І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Коростенського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому позивач як потерпілий від кримінального правопорушення просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 3890,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн ..
Позовні вимоги обґрунтовані тим, в результаті розбійного нападу ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження та матеріальний збиток на загальну суму 3890,00 гривень.
Згідно ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.03.2026 у справі № 279/1098/16-к кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито на підставі ст. 49 КК, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.
Безпосередньо у момент злочину і після нього  ОСОБА_1 пережив сильні фізичну біль і відчуття страху за своє життя. Відчував себе безпорадним та розгубленим. У зв`язку з цією подією, зокрема, тривале лікування, у нього погіршився сон, став нервовим і дратівливим, внаслідок погіршилися стосунки у сім`ї. Також подія відбулася у невеликому населеному пункті (селі), де він проживає разом з відповідачем. Відсутність вироку відносно відповідача створила уяву в деяких односельчан про нібито його «винуватість» у виниклій події і що я зіпсував «репутацію» відповідача. Все це потребує від нього додаткових зусиль та психологічної наснаги для повернення у минулий (до розбою) життєвий ритм.
Будь-яких дій для компенсації збитків відповідач ОСОБА_2 не вчинив.
Справу розглянуто в порядку спрощенного позовного провадження без виклику сторін.
Відзиву чи інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебувало кримінальне провадження № 12015060060001396 від 09.11.2015, по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 187 КК України.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_2 , 08 листопада 2015 року близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_2 за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_1 , із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, яке виразилось в тому що ОСОБА_2 дерев`яною палкою умисно наніс кілька ударів по моїм голові та тілу, чим заподіяв мені умисні тілесні ушкодження у вигляді рани в правій тім`яній області волосистої частини голови, обширного синця в ділянці попереку справа, синця по зовнішній поверхні верхньої третини лівого стегна, розриву нижньої стінки зовнішнього слухового проходу які відповідно до висновку експерта № 484 від 17.11.2015 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я після чого відкрито заволоділи чужим майном, яке належить мені, а саме: мобільним телефоном Nokia-2330 вартістю 240 гривень та сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 15 гривень, на рахунку якої знаходились гроші в сумі 50 гривень; рюкзаком вартістю 85 гривень; фарфоровою тарілкою та пляшкою з водою, ємкістю 1,5 л, які для потерпілого матеріальної цінності не становлять; мисливською рушницею TO3-63 вартістю 3000 грн., набоями до мисливської рушниці в кількості 25 шт. загальною вартістю 500 грн.
Згідно ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.03.2026 у справі № 279/1098/16-к кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито на підставі ст. 49 КК, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.
Цивільний позов залишено без розгляду.
Однак потерпілий не позбавлений права звернення із цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення є встановленою та не підлягає доведенню, оскільки у суду відсутні сумніви щодо достовірності зазначених обставин і дій встановлених у ухвалі Коростенського міськрайонного суду від 16.03.2026.
Статтями 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Отже, матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.
Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.
Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності.
Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа та вину цієї особи у вчиненні такого злочину.
За змістом ст. 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення.
Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ст. 49 КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах.
Враховуючи те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ст. 49 КК України, що відноситься до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, заподіяна кримінальним правопорушенням шкода та витрати потерпілого від кримінального правопорушення відшкодовуються у такому самому порядку, як і при ухваленні обвинувального вироку.
В цьому випадку, наявний причинно-наслідковий зв`язок між винними діями ОСОБА_2 та шкодою, заявленою позивачем у позовній заяві.
Крім того доказів того, що шкоди позивачеві було завдано не з вини відповідача, суду не надано. 
Вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди, суд зауважує, що обов`язок доказування розміру матеріальної шкоди покладається на позивача.

Судом встановлено, що речові докази у провадженні, а саме: мобільний телефон Nokia-2330, рюкзак, мисливська рушниця TO3-63, що віддані на зберігання потерпілому ОСОБА_1 , залишено у власності потерпілого ОСОБА_1 ..
Таким чином, оскільки майно, яким злочинним шляхом заволодів відповідач, було повернуто позивачу, то відсутні підстави для стягнення на користь позивача матеріальної шкоди з підстав, наведених у позові.
З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованими, а тому відмовляє в їх задоволенні.
Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Згідно роз`яснень цього Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12, та 81 ЦПК України.
Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що він пережив сильні фізичну біль і відчуття страху за своє життя. Відчував себе безпорадним та розгубленим, переніс душевні переживання у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, був змушений змінити свій звичний життєвий режим та звернутись за медичною допомогою.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 300 000 грн, на думку суду достатніми доказами не обґрунтований. Щодо доводів позивача, що внаслідок дій відповідача позивач зазнав погіршення стану здоров`я, та зміни звичайного ритму життя, позивачем зазначені загальні формулювання, які описують ситуацію в цілому, без конкретизації, як саме і в чому полягають такі зміни.
Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача, як заподіювача шкоди підлягає стягненню 25 000 грн моральної шкоди на користь позивача, яка, на думку суду, буде достатньою компенсацією завданих душевних страждань.
Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за дану позовну заяву слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 43, 49, 76-83, 89, 128, 141, 247, 258-259, 263-265, 272-273, 280-284, 351-355 ЦПК України, ст. ст. 23, 1166,1167 ЦК України, -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 25000 (двацять п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1331,20 гривень судового збору.
У решті вимог позивача відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. 

Суддя О.О.Пацко