УХВАЛА

26 червня 2026 року
м. Київ

справа № 761/30326/24
провадження № 61-5828ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Воропай Тетяною Іванівною, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейтарське» про зобов`язання відновити частину об`єкта культурної спадщини місцевого значення,
ВСТАНОВИВ:
У 2024 році ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати ТОВ «Рейтарське» відновити зруйновану частину об`єкта культурної спадщини місцевого значення - літ. А' ? Будинку Київського повітового земства, в якому з 1917 по 1918 рр. проживав і працював відомий український громадсько-політичний державний діяч і письменник Шаповал М. Ю. (1882-1936 рр.), вид об`єкта культурної спадщини: пам`ятка історії, на вулиці Рейтарській, 37, Шевченківського району міста Києва , відповідно до технічних характеристик (у тому числі площі, поверховості) та до стану, який існував на дату набуття майнового комплексу загальною площею 3 690,5 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Рейтарська, буд. 37 у власність ТОВ «Рейтарське».
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року, позовні вимоги залишено без задоволення. 
Апеляційний суд також скасував заходи забезпечення позову застосовані у постанові Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року.
30 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.
22 травня 2026 року ТОВ «Рейтарське» подало до Верховного Суду заперечення щодо відкриття касаційного провадження, які обґрунтовані тим, що Шевченківським районним судом міста Києва розглядалась справа № 761/4132/24 за позовом фізичних осіб до ТОВ «Рейтарське» про зобов`язання вчинити дії. Одна з позовних вимог, заявлена у справі № 761/4132/24, є ідентичною до позовної вимоги заявленої у цій справі, вимоги спрямовані до одного й того самого відповідача, предмети обох позовів випливають із одних і тих же правовідносин, підтверджуються одними і тими ж самим документами (доказами) і стосуються одного й того ж самого об`єкта. 20 листопада 2024 року Шевченківським районним судом міста Києва винесено рішення, яким відмовлено в задоволенні позову. Це рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (провадження № 61-7072св25) від 01 квітня 2026 року.У вказаній справі Верховний Суд підтвердив правильність висновків судів про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачі належними та допустимими доказами не довели порушення ТОВ «Рейтарське» вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» під час виконання робіт на підставі погодженої проектної документації та чинного дозволу на початок виконання будівельних робіт. Правовідносини у цій справі є абсолютно подібними. Тому просило відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження.
02 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Рейтарське» подало до Верховного Суду доповнення до заперечень на відкриття касаційного провадження, які обґрунтовані тим, що станом на 02 червня 2026 року з`явилася ще одна постанова Верховного Суду у справі № 761/22509/24, у якій викладено висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі. Позовна вимога, заявлена у справі № 761/22509/24, є ідентичною до позовної вимоги, заявленої у цій справі, спрямована до одного й того самого відповідача, предмети обох позовів випливають із одних і тих же правовідносин, і підтверджуються одними і тими ж самими документами (доказами).
05 червня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду письмові пояснення щодо заперечень ТОВ «Рейтаське» на відкриття касаційного провадження, в яких зазначила, що Верховний Суд не надав відповіді на питання щодо застосування норм права, порушених скаржником у цій справі, з огляду на що наявна підстава касаційного провадження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як відповідач не навів належних аргументів, які б спростували її існування. Посилання скаржника на викладені у постановах Верховного Суду висновки щодо застосування норм права здійснювалося насамперед з урахуванням їх змістового критерію подібності, саме з метою обґрунтування необхідності застосування однакових підходів Верховного Суду до вирішення питання, що має аналогічний юридичний зміст, що узгоджується із критерієм подібності правовідносин, визначеним Великою Палатою Верховного Суду. Таким чином, доводи ТОВ «Рейтаське» щодо формальної відмінності справ не спростовують релевантності наведених правових позицій та не впливають на наявність підстав касаційного оскарження. Навіть за наявності сформованої правової позиції Верховного Суду суд касаційної інстанції не позбавлений обов`язку перевірити доводи касаційної скарги щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій відповідних висновків до конкретних обставин справи. Окремо слід звернути увагу на те, що у справі № 420/4537/19 Верховний Суд дійшов висновку, що об`єкт нерухомості, включений до списку (переліку) пам`яток історії та культури відповідно до Закону УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», на момент його внесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України вже вважався пам`яткою архітектури місцевого значення. Зазначений висновок має безпосереднє значення для правильного вирішення справи, оскільки предметом спору у ній, так само як і у справі № 420/4537/19, є питання наявності та збереження статусу пам`ятки за об`єктом нерухомості.
05 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги.
Заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи заяву тим, що копію оскаржуваної постанови доставлено до електронного кабінету заявника в підсистемі «Електронний суд» лише 02 квітня 2026 року, що підтверджується карткою руху документа, долученою заявником до заяви про усунення недоліків касаційної скарги.
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд на підставі статті 390 ЦПК України поновлює його.
Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду від 23 квітня 2020 року в справі № 813/1790/18, від 10 жовтня 2024 року в справі № 420/4537/19, від 16 грудня 2020 року в справі № 363/3210/19, від 19 січня 2023 року в справі № 990/92/22, від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц, від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, від 13 лютого 2024 року в справі № 910/2592/19, від 22 вересня 2020 року в справі № 910/3009/18, від 20 грудня 2023 року в справі № 913/366/21, від 07 жовтня 2020 року в справі № 705/3876/18, від 25 червня 2019 року в справі № 910/17792/17, від 05 липня 2023 року в справі № 910/15792/20, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
Зважаючи на те, що доводи касаційної скарги викликають необхідність її перевірки, слід відкрити касаційне провадження у цій справі та витребувати матеріали справи.
Крім того, до скарги додано заяву про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року в частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих постановою Київського апеляційного суду міста Києва від 12 березня 2025 року, до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
Заява обґрунтована тим, що у разі скасування заходів забезпечення позову, застосованих постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року, ТОВ «Рейтарське» матиме можливість безперешкодно продовжувати роботи щодо літ. А' Будинку Київського повітового земства, що може призвести до втрати об`єктом його автентичності та унеможливити внесення Будинку Київського повітового земства до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятки історії, навіть у випадку подальшого відновлення будівлі відповідно до її первісних технічних характеристик. Заявник зазначає, що після таких робіт об`єкт фактично вважатиметься новоствореною спорудою або науковою реконструкцією, а тому не підлягатиме державній реєстрації як пам`ятка історії.
На думку заявника, скасування заходів забезпечення позову може спричинити невідворотні наслідки, зокрема повне знищення літ. А' Будинку Київського повітового земства, що істотно ускладнить виконання можливого судового рішення та унеможливить повне відновлення порушених прав позивача, оскільки навіть відбудована будівля втратить свою історичну автентичність і статус пам`ятки історії.
11 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Рейтарське» подало до Верховного Суду заперечення проти клопотання ОСОБА_3 про зупинення дії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, які обґрунтовані тим, що позивач фактично просить Верховний Суд продовжити дію заходів забезпечення позову на час касаційного розгляду шляхом зупинення дії постанови суду апеляційної інстанції в частині скасування заходів забезпечення позову, але це суперечитиме змісту частин 9 та 10 статті 158 ЦПК України. Крім того, посилання представника позивача про те, що скасування вжитих заходів забезпечення позову може призвести до невідворотних наслідків є необґрунтованими, оскільки у іншій аналогічній справі № 761/7012/25, в якій представник позивача бере участь, постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року вжито заходи забезпечення позову до подання позовної заяви та заборонено ТОВ «Рейтарське» виконувати (здійснювати, проводити) будь-які роботи, які передбачають пошкодження, руйнування (як повністю, так і частково) чи знищення майнового комплексу за адресою: м. Київ, вул. Рейтарська, буд. 37 . Заходи забезпечення позову є чинними, оскільки справа знаходиться на розгляді в суді першої інстанції.
Тлумачення частини восьмої статті 394, статті 436 ЦПК України свідчить, що заява про зупинення дії або виконання рішення має містити обґрунтування необхідності зупинення його дії або виконання. 
Оскільки суди відмовили в позові, а скасування заходів забезпечення у справі не пов`язане із касаційним переглядом справи по суті, зупинення дії оскарженої постанови не призведе до поновлення дії скасованих заходів забезпечення позову, клопотання про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 260, 389, 390, 394, 395, 436 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1  строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року.
Відкрити касаційне провадження у справі № 761/30326/24.
Витребувати із Шевченківського районного суду міста Києва цивільну справу № 761/30326/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейтарське» про зобов`язання відновити частину об`єкта культурної спадщини місцевого значення.
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року в частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих постановою Київського апеляційного суду міста Києва від 12 березня 2025 року.
Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков 

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко