СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Харків Справа № 922/463/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Тарасова І.В.
за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1  (вх.№ 742 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.03.2026 (прийняту у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Чистяковою І.О., ухвалу складено (підписано) 30.03.2026) у справі №922/463/25
за позовом ОСОБА_2 , селище Кегичівка, Харківська область,
до  ОСОБА_1 , селище Кегичівка, Харківська область,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:
1) ОСОБА_3 , селище Кегичівка, Харківська область,
2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Кегичівський агрошляхбуд", селище Кегичівка, Харківська область,
про витребування частки в статутному капіталі,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.03.2026 у справі №922/463/25 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №922/463/25 – відмовлено.
Рішення Господарського суду Харківської області від 19.05.2025 у справі №922/463/25 залишено в силі.
Ухвала суду обґрунтована тим, що на час розгляду справи №922/463/25 заявнику ОСОБА_1 достеменно було відомо обставини, що стали підставою для визнання договору купівлі-продажу від 15.02.2024 недійсним, зокрема, невнесення ним своєї частки станом на момент укладення вказаного договору, а також те, що в провадженні суду перебуває справа про визнання цього договору недійсним, адже він є стороною договору купівлі-продажу від 15.02.2024 та стороною у справі № 922/593/25. Тобто, як зазначено судом, відповідна обставина існувала на час розгляду справи № 922/463/25 та ухвалення рішення суду у справі № 922/463/25. Суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається заявник ОСОБА_1 , як на нововиявлені, не мають сукупності ознак, одночасна наявність яких є необхідною умовою віднесення тієї чи іншої обставини до нововиявлених, тобто таких, які можуть бути підставою для перегляду прийнятого у справі судового рішення в порядку глави 3 розділу IV ГПК України. Більш того, суд зазначив, що нововиявленою обставиною є не подія у вигляді судового рішення про визнання договору недійсним, а обставина, встановлена судом у цьому рішенні. Отож, заявнику було відомо на час розгляду справи №922/463/25 про обставини, що стали підставою для визнання договору купівлі-продажу від 15.02.2024 недійсним, що виключає можливість визнання цих обставин нововиявленими, а рішення Господарського суду Харківської області від 01.08.2025 у справі №922/593/25 про визнання цього договору недійсним за конкретних обставин справи не є нововиявленою обставиною.
ОСОБА_1  з ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.03.2026 у справі № 922/463/25; прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами; переглянути за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/463/25 від 19.05.2025; рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/463/25 від 19.05.2025 – скасувати; у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування у ОСОБА_1 частки в статутному капіталі ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" у розмірі 5,83% статутного капіталу ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд", що у грошовому еквіваленті становить 8 560,00 грн, на користь ОСОБА_2 – відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/593/25 від 01.08.2025, яке набрало законної сили 15.01.2026, зокрема, визнано недійсним договір купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" (код ЄДРПОУ 03581931), укладений 15.02.2024 між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на підставі якого було задоволено позов у цій справі і переведено відповідні права та обов`язки за недійсним договором. Визнання судом недійсним договору купівлі продажу від 15.02.2024, який був правовою підставою для задоволення позову у даній справі № 922/463/25, є істотною обставиною, що не була і не могла бути відома заявнику та суду на час розгляду справи, оскільки відповідне рішення суду у справі № 922/593/25 набрало законної сили лише 15.01.2026. Оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків з моменту його вчинення, це спростовує факт переходу права власності на витребувану за спірним судовим рішенням частку за недійсним правочином, в зв`язку з чим наявні всі підстави для скасування рішення суду за нововиявленими обставинами. Суд не врахував також юридичний зміст нововиявленої обставини. Нововиявленою обставиною у даному випадку є не сам факт звернення до суду з іншим позовом, а факт недійсності договору, підтверджений судовим рішенням, що набрало законної сили.
03.06.2026 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6213), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі, а ухвалу Господарського суду Харківської області у справі №922/463/25 від 24.03.2026 залишити в силі, посилаючись на те, що постановою Верховного Суду від 29.04.2026 у справі №922/593/25 рішення суду першої та постанову апеляційної інстанцій скасовано у повному обсязі. Справу №922/593/25 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області. Отже, недійсність договору від 15.02.2024 судом касаційної інстанції була скасована. Не дочекавшись повного розгляду справи №922/593/25 в касаційному провадженні, після отримання лише постанови апеляційної інстанції та знявши арешт з частки, до закінчення розгляду справи в суді касаційної інстанції, ОСОБА_1 подав заяву від 02.02.2026 про перегляд рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/463/25 від 19.05.2025 за нововиявленими обставинами. 
Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Інші учасники провадження у справі у судове засідання не прибули, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином ухвалою суду від 18.05.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, сформованими в програмі Діловодство спеціалізованого суду, а також рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення Укрпошти, які повернулись до суду.
Крім того, за змістом ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Так, ухвала суду від 18.05.2026 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду була надіслана у Єдиний державний реєстр судових рішень для оприлюднення 18.05.2026 та 19.05.2026 була оприлюднена для загального доступу.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11.02.2025 ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про витребування у ОСОБА_1 частки в статутному капіталі ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" у розмірі 5,83 (п`ять цілих вісімдесят три сотих відсотків) статутного капіталу ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" (ідентифікаційний код 03581931), що у грошовому еквіваленті становить 8560,00 грн на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).
Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.05.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2025 у справі №922/463/25 позов задоволено повністю. Витребувано у ОСОБА_1 частку в статутному капіталі ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд"  у розмірі 5,83 % статутного капіталу ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" (ідентифікаційний код 03581931), що у грошовому еквіваленті становить 8560,00 грн на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 3 028,00 грн.
22.08.2025 Господарським судом Харківської області на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 19.05.2025 у справі №922/463/25 видано відповідні накази.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.11.2025 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 19.05.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2025 у справі № 922/463/25.
02.02.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (вх.№3), у якій він просить суд: переглянути за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/463/25 від 19.05.2025; рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/463/25 від 19.05.2025 – скасувати; у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування у ОСОБА_1 частки в статутному капіталі ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" у розмірі 5,83% статутного капіталу ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд", що у грошовому еквіваленті становить 8 560,00 грн, на користь ОСОБА_2 – відмовити. 
24.03.2026 Господарським судом Харківської області прийнято оскаржувану ухвалу.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.
Порядок звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визначено главою 3 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частина 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з положеннями частини 4 статті 320 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, що переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина 5 статті 320 Господарського процесуального кодексу України).
На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та відповідно не могли надати суду про неї дані. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.02.2025 у справі № 907/910/22, від 19.03.2025 у справі № 906/672/18, від 24.02.2025 у справі № 904/5955/19.
Здійснюючи процедуру перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною з новим розглядом справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін.
Перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення, для досягнення істини у справі. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26.02.2025 у справі № 907/910/22, від 14.01.2025 у справі № 914/1565/23, від 20.01.2025 у справі № 910/12395/22.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2020 у справі № 910/8113/16 висловила правову позицію, відповідно до якої суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 14.02.2025 у справі № 921/504/20, від 25.09.2024 у справі № 910/4490/22, від 23.02.2024 у справі № 909/837/13, від 17.01.2024 у справі № 910/542/21.
Наведене свідчить про сталу та послідовну практику Верховного Суду в питанні щодо застосування норм процесуального права, якими визначено порядок перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.
Колегія суддів також зазначає, що однією з умов перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі статті 320 Господарського процесуального кодексу України є істотність цих обставин для вирішення спору. Тому результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26.02.2025 у справі № 907/910/22, від 18.07.2023 у справі № 914/935/20, від 23.06.2023 у справі № 918/887/21, від 12.04.2022 у справі № 904/3923/20.
Водночас Велика Палата Верховного Суду в постановах сформулювала правові висновки про те, які обставини не є нововиявленими, зокрема:
- не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 9901/819/18);
- не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами в разі, якщо обставини, передбачені частиною 2 статті 423 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною 2 статті 423 Цивільного процесуального кодексу України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 127/10129/17);
- обставини, які виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, не можуть визнаватися нововиявленими. До того ж не вважається нововиявленою обставиною зміна правової позиції суду в інших подібних справах (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 802/2196/17-а);
- не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, що беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 9901/230/20).
Системний аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо перегляду судових рішень дозволяє дійти висновку про те, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомі суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом зумовило би прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення у справах "Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України" від 26.06.2018, заява № 10640/05 та "Желтяков проти України" від 09.06.2011 заява № 4994/04). Подібний висновок також викладений у постановах Верховного Суду від 26.02.2025 у справі № 907/910/22, від 18.07.2023 у справі № 914/935/20.
При цьому відповідно до пункту 1 частини 1 статті 321 Господарського процесуального кодексу України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 320 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Звертаючись до суду з заявою за нововиявленими обставинами, відповідач посилається на наявність істотних для даної справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі відповідачу на час розгляду цієї справи, а саме те, що рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/593/25 від 01.08.2025, яке набрало законної сили 15.01.2026, зокрема, визнано недійсним договір купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд", укладений 15.02.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на підставі якого було задоволено позов у цій справі №922/463/25 і переведено відповідні права та обов`язки за недійсним договором.
Предметом позову у даній справі була вимога ОСОБА_2 про витребування у ОСОБА_1 частки в статутному капіталі ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" у розмірі 5,83% статутного капіталу Товариства, що у грошовому еквіваленті становить 8560,00 грн на користь ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішенням Господарського суду Харківської області від 23.07.2024 у справі № 922/943/24 на позивача переведено права і обов`язки покупця частки в статутному капіталі ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд", згідно з актом приймання-передачі частки у розмірі 5,83% статутного капіталу ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд", номінальною вартістю 8560,00 грн, укладеним 16.02.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Втім 02.09.2024, тобто після ухвалення судом рішення у справі №922/943/24, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено незаконну угоду про розірвання договору продажу частки від 15.02.2024 та відповідно повернення частки в розмірі 5,83% статутного капіталу ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" ОСОБА_1 . 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.05.2025 у даній справі №922/463/25, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2025, позов задоволено повністю. Витребувано у ОСОБА_1 частку в статутному капіталі ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" у розмірі 5,83% статутного капіталу Товариства, що у грошовому еквіваленті становить 8560,00 грн на користь ОСОБА_2 
Вказаним рішенням встановлено, що 15.02.2024 учасник ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд"  ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" від 15.02.2024 продав 100 % своєї частки (в розмірі 5,83% статутного капіталу товариства або 8560,00 грн) третій особі - ОСОБА_3 , який не був учасником товариства, чим порушив переважне право позивача, як учасника вказаного товариства, на придбання частки відповідача. Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" від 16.02.2024 підтверджено факт відчуження частки ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за договором відчуження частки від 15.02.2024. На підставі рішення Господарського суду Харківської області 23.07.2024 у справі № 922/943/24, яке набрало законної сили 27.02.2025, переведено права і обов`язки покупця частки в статутному капіталі ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд", згідно з актом приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" в розмірі 5,83% статутного капіталу Товариства, номінальною вартістю 8560,00 грн, укладеним 16.02.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на ОСОБА_2 . Отже, на підставі вказаного рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2024 у справі №922/943/24, до позивача у порядку сингулярного правонаступництва перейшло право власності на корпоративні права за вказаним вище договором. При цьому, суд звернув увагу, що за умовами п.3 договору купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" від 15.02.2024 розрахунки між сторонами здійснюються в момент підписання цього договору та право власності на корпоративні права за цим договором переходять до покупця в момент підписання договору. Отже, договір є виконаним в момент підписання цього договору та до покупця за умовами договору перейшло право власності частки у статутному капіталі ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд" в розмірі 5,83% статутного капіталу Товариства, номінальною вартістю 8560,00 грн - 15.02.2024 (дата підписання договору). Відповідно, на підставі вказаного рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2024 у справі № 922/943/24 на позивача переведено права покупця за вказаним договором. Отже, починаючи з 15.02.2024 позивач є набувачем права власності на частку в розмірі 5,83% статутного капіталу ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд".
Під час розгляду справи №922/463/25 ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд", у якій просив, зокрема, визнати недійсним договір купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд", укладений 15.02.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.08.2025 у справі №922/593/25 позов задоволено частково, зокрема, визнано недійсним договір купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд", укладений 15.02.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 рішення Господарського суду Харківської області від 01.08.2025 у справі №922/593/25, зокрема, в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ "Кегичівський агрошляхбуд", укладеного 15.02.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , залишено без змін.
Разом з цим, представником позивача до відзиву на апеляційну скаргу надано копію постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.04.2026 у справі №922/593/25, якою рішення Господарського суду Харківської області від 01.08.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 у справі №922/593/25 скасовано, справу №922/593/25 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області. Наведена обставина підтверджується також інформацією внесеною до Єдиного державного реєстру судових рішень.
Як зазначено судом касаційної інстанції в постанові від 29.04.2026 у справі №922/593/25, намагаючись перешкодити ОСОБА_2 у набутті частки в судовому порядку, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після ухвалення рішення судом першої інстанції у справі №922/943/24 та до набуття ним законної сили у зв`язку з подачею апеляційної скарги товариством здійснили розірвання виконаного договору від 15.02.2024, підписавши 02.09.2024 угоду про його розірвання, повернули частку (в розмірі 5,83% статутного капіталу товариства або 8 560,00 грн) від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 . Таке розірвання спірного договору від 15.02.2024 призвело до необхідності ще одного звернення ОСОБА_2 до суду за захистом своїх прав - з позовом до ОСОБА_1 про витребування частки на користь ОСОБА_2 , який рішенням Господарського суду Харківської області від 19.05.2025 у справі №922/463/25 (залишене без змін за наслідком апеляційного та касаційного переглядів) було задоволено. Верховний Суд звернув увагу на правову позицію, викладену у постанові від 21.02.2024 у справі №925/185/23, про те, що дії позивачів, які відчужили частки у статутному капіталі товариства, і гарантували покупцеві те, що вони повністю оплатили внески до статутного капіталу, а потім звернулися з позовом про визнання договорів купівлі-продажу недійсними з огляду на невнесення ними своїх часток до статутного капіталу, є суперечливою та недобросовісною поведінкою. Хоча дійсно позивач у справі, що переглядається, не є стороною оспорюваних договорів та, відповідно, не надавав гарантій сплати відчужуваних часток, однак його дії щодо відчуження своєї частки за аналогічних умов можуть свідчити про суперечливість його поведінки. За наслідками відхилення заперечень відповідача, у порушення ст.86, пунктів 1, 2 ч.1 ст.237, п.5 ч.4 ст.238 ГПК суди попередніх інстанцій не з`ясували, не дослідили та не оцінили, зокрема, таке: (І) наявність інших судових спорів - №922/943/24 та №922/463/25, процесуальну поведінку та позицію сторін у цих спорах у взаємозв`язку зі справою, що розглядається, з точки зору її послідовності та добросовісності, а також спроби здійснити ревізію остаточних судових рішень у вказаних справах; (ІІ) обставину відчуження позивачем своєї частки за аналогічних умов (вчинення аналогічного порушення, яке стало підставою для позову у цій справі).
Добросовісність є однією із основоположних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК). Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. 
Дії учасників цивільних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Конституційний Суд України у рішенні від 28.04.2021 №2-р(ІІ)/2021 вказав, що ч.3 ст.13 та ч.3 ст.16 ЦК мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, тому що ця мета є правомірною (легітимною) (абз.3 пп.5.4 п.5 мотивувальної частини). 
Крім того, на думку Конституційного Суду України, тлумачення та застосування судами джерел цивільного права у будь-якому разі має ґрунтуватися на таких засадах цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність і розумність (абз.3 пп.3.5 п.3 мотивувальної частини). 
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 зроблено висновок про те, що добросовісність (п.6 ст.3 ЦК) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі – "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Цей висновок був застосований у п.91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц. 
У цьому контексті Суд також звертає увагу на необхідності врахування принципу res judicata, який є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд. 
В основі принципу правової визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися (пар.61 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brumarescu v. Romania" (заява №28342/95). Базове тлумачення принципу res judicata вміщено в рішеннях ЄСПЛ у справах "Ryabykh v. russia" (заява № 52854/99), "Науменко проти України" (заява № 41984/98), "Pravednaya v. russia" (заява № 69529/01), "Христов проти України" (заява №24465/04), "Понамарьов проти України" (заява №3236/03), в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності. 
Принцип res judicata передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою – домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків (постанова Верховного Суду від 28.04.2023 у справі №904/5121/19).
Крім того, цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.08.2023 у справі №927/211/22).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме по собі рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/593/25 від 01.08.2025, не є нововиявленою обставиною у розумінні п.1 ч.1 ст. 320 ГПК України. Заявнику ОСОБА_1 достеменно було відомо обставини, що стали підставою для визнання договору купівлі-продажу від 15.02.2024 недійсним, зокрема, невнесення ним своєї частки станом на момент укладення вказаного договору, а також те, що в провадженні суду перебуває справа про визнання цього договору недійсним, адже він є стороною договору купівлі-продажу від 15.02.2024 та стороною у справі №922/593/25. Тобто, відповідна обставина існувала на час розгляду справи №922/463/25 та ухвалення рішення суду у справі № 922/463/25. 
Крім того, станом на час перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваної ухвали від 24.03.2026 у даній справі, вказане судове рішення у справі №922/593/25 скасовано постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.04.2026.
Суд зазначає, що нововиявленою обставиною є не подія у вигляді судового рішення про визнання договору недійсним, а обставина, встановлена судом у цьому рішенні.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Господарського суду Харківської області від 24.03.2026 у справі №922/463/25 без змін як такої, що постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Частиною 1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.
Керуючись статтями 269, 270, п.1 ч.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.03.2026 у справі №922/463/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 

Повна постанова складена 24.06.2026.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя І.В. Тарасова