ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

22 червня 2026 року	Справа №160/6671/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

18.03.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , у якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у період з 03.03.2022 по 03.10.2025 грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого за 2022 рік Законом України «Про Держаний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, встановленого за 2023 рік Законом України «Про Держаний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, встановленого за 2024 рік Законом України «Про Держаний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 року, встановленого за 2025 рік Законом України «Про Держаний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 року на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 03.03.2022 року по 31.12.2022 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 01.01.2022 рік, з урахуванням раніше виплачених сум;
- .зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 01.01.2023 рік, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» станом на 01.01.2024 рік, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.01.2025 року по 03.10.2025 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» станом на 01.01.2025 рік, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 03.03.2022 по 03.10.2025 рік. Відповідач протиправно не нараховує та не виплачує позивачеві у вказаний період належне грошове забезпечення, а також протиправно не виплатив за вказаний період: грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого за 2022 рік Законом України «Про Держаний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, встановленого за 2023 рік Законом України «Про Держаний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, встановленого за 2024 рік Законом України «Про Держаний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 року, встановленого за 2025 рік Законом України «Про Держаний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 року на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». З урахуванням обставин, викладених у позові, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 23 березня 2025 року суд відкрив провадження у справі №160/6671/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, 06.04.2026 надіслав до суду письмовий відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що нарахування та виплати індексації грошового забезпечення проводилось у межах та відповідності до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Застосування до спірних правовідносин норми, за якою обчислення грошового забезпечення позивачу здійснюється із використанням величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного є протиправним. Факт порушення прав позивача відповідачем відсутній. 
Згідно з ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив слжбу у військовій частині НОМЕР_2 з 03.03.2022 року по 03.10.2025 рік, що підтверджується військовим квитком Серія НОМЕР_4 .
20.01.2026 року позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_5 із запитом в якому просив надати довідку про розмір основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за час проходження служби та просив здійснити перерахунок належного йому грошового забезпечення. 
13 лютого 2026 року Відповідач надав лист-відмову здійснити перерахунок. 
Позивач вважає протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , які полягали у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» при нарахуванні йому грошового забезпечення за період з з 03.03.2022 року по 31.12.2022 року, з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року, з 01.01.2025 року по 03.10.2025 року, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за відповідний рік із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного, з урахуванням раніше виплачених сум, у зв`язку з чим звернувся до суду з вищезазначеним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, а також доводам відповідача у відзиві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у випадках, передбачених законом.
За приписами статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин, пов`язаних із проходженням військової служби, а також порядком грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється, зокрема, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII.
Згідно із частинами 1, 2 статті 9 Закону України №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 4 статті 9 Закону України №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, а також визначено порядок формування грошового забезпечення військовослужбовців.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 у первинній редакції було передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» пункт 4 постанови №704 було викладено у новій редакції, відповідно до якої при визначенні розмірів посадових окладів застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року.
Однак постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким було змінено пункт 4 постанови №704.
Таким чином, з 29.01.2020 відновлено дію редакції пункту 4 постанови №704, яка передбачає визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 12.09.2022 у справі №500/1813/21, від 15.03.2023 у справі №420/6572/22, у яких суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що після скасування пункту 6 постанови №103 органи військового управління зобов`язані застосовувати при обчисленні грошового забезпечення військовослужбовців прожитковий мінімум, встановлений законом на 01 січня відповідного календарного року.
Суд зазначає, що доводи відповідача про правомірність застосування фіксованого показника прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 року є необґрунтованими, оскільки суперечать правовим висновкам Верховного Суду та наслідкам набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 від 29.01.2020 року.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 у період з 03.03.2022 року по 03.10.2025 рік, а тому у спірний період мав право на отримання грошового забезпечення, розрахованого відповідно до вимог пункту 4 постанови №704 у редакції, чинній після 29.01.2020.
Суд враховує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/6453/18, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, визнано протиправним та нечинним пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, яким було змінено пункт 4 постанови №704.
Таким чином, після набрання законної сили зазначеним судовим рішенням підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 у редакції, яка передбачає визначення посадових окладів та окладів за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Водночас відповідач не надав доказів здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня відповідного календарного року.
Посилання відповідача на правомірність застосування фіксованої величини прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 суд відхиляє, оскільки після скасування відповідних положень постанови №103 нормативне регулювання було відновлено у попередній редакції.
Отже, бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо неналежного визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням при нарахуванні грошового забезпечення позивача за 2022-2025 є протиправною.
Оскільки розмір грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань залежить від розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця, такі виплати також підлягають перерахунку.
Разом з тим вимога про перерахунок премії не може бути задоволена автоматично, оскільки премія є додатковим видом грошового забезпечення, розмір якої залежить від окремого рішення командира військової частини, наказів та встановленого порядку преміювання.
Суд також зазначає, що адміністративний суд не здійснює самостійного розрахунку належних до виплати сум, а лише зобов`язує суб`єкта владних повноважень провести відповідний перерахунок.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
За таких обставин суд зробив висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Відповідно достатті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з цим позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відтак питання щодо розподілу витрат на сплату судового збору судом не розглядається. Інші судові витрати позивачем не заявлено.
Керуючись ст. 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03.03.2022 року по 03.10.2025 року із застосуванням при визначенні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням розрахункової величини, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а саме прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за періоди: з 03.03.2022 року по 31.12.2022 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №704; з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №704; з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №704; з 01.01.2025 року по 03.10.2025 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023, 2024, 2025 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023, 2024, 2025 роки з урахуванням проведеного перерахунку грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату премії - відмовити.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук