07.05.2026 Справа № 756/5469/26

Унікальний номер 756/5469/26
Номер провадження 2-о/756/273/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Белоконної І.В.,
за участі секретаря - Погорелової В.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Калашникову Г.Ю. звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просить встановити факт належності їй свідоцтва про право на спадщину за законом, серії АВН № 096889, виданим державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори 18 жовтня 2000 року.
В обгрунтування заявлених вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , до складу якої входять: дві житлові кімнати площею 17,5 кв.м. та 11,3 кв.м., кухня площею 4,6 кв.м., котеляня - 3,5 кв.м., санвузол - 2,2 кв.м., комора - 1,6 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 18 жовтня 2000 року та договором купівлі-продажу від 26 квітня 2003 року.
Однак, в свідоцтві про право на спадщину від 18 жовтня 2000 року були допущені помилки в написанні прізвища заявниці, а саме замість вірного прізвища « ОСОБА_1 » зазначено « ОСОБА_1 ».
З метою проведення державної реєстрації права власності на квартиру заявниця звернулася до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). Проте, їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки державним реєстратором виявлено розбіжності у написанні прізвища заявниці, що не дає змоги встановити достовірні дані для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.
Вказана помилка у свідоцтві про право на спадщину є перешкодою для здійснення державної реєстрації права власності відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 квітня 2026 року відкрито провадження по справі, справу призначено до судового розгляду.
Представник заявниці в судовому засіданні просила задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі, пояснила, що виправити помилку шляхом звернення до нотаріуса не вбачається можливим, оскільки свідоцтво було видане в одному екземплярі, інші спадкоємці, зазначені в свідоцтві не є власниками спадкового майна, а також у зв`язку з постійними обстрілами Харківської області.
Заявниця в судовому засіданні підтримала позицію свого представника та просила вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином.
Заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Судом встановлено, що 18 жовтня 2000 року державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Живолуп І.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване в реєстрі за № 3-2089. Згідно із зазначеним свідоцтвом спадкоємцями майна визначено дружину ОСОБА_1 (1/2 долі), онука ОСОБА_3 (1/4 долі) та неповнолітню онуку ОСОБА_4 (1/4 долі). Спадкове майно на яке видане це свідоцтво складається з: квартири АДРЕСА_1 , належної померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ізюмським тепловозеремонтним заводом 10 червня 1993 року за р. № 174 та зареєстрованого в Ізюмському БТІ 16 червня 1993 року за № 133.
Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області 10 жовтня 1997 року, прізвище, ім`я, по батькові заявниці вказано « ОСОБА_1 ».
Відповідно до довідки про присвоєння ідентифікаційного номера № 168 прізвище, ім`я, по батькові заявниці вказано « ОСОБА_1 ».
З договору купівлі-продажу від 26 квітня 2003 року, а саме частини квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 , яка діяла за угодою своєї матері ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Зелінською Т.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-372, покупця зазначено « ОСОБА_1 ».
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, справу про встановлення факту, що має юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження.
Пунктом 6 частини 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
Ураховуючи викладене, зважаючи на те, що прізвище заявниці ОСОБА_1 у свідоцтві про право на спадщину за законом не збігається з прізвищем зазначеному у паспорті, суд вважає за можливе встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори 18 жовтня 2000 року.
Встановлення факту належності документа має для заявниці юридичне значення і потрібне для реєстрації права власності, що іншим шляхом встановити неможливо, тому суд вважає що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі ст. 81, 315, 316, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву - задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтва про право на спадщину за законом, серії АВН № 096889, виданого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори 18 жовтня 2000 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційному суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя           І.В. Белоконна