Суддя Попова В. О. 
Справа № 644/1862/25 
Провадження № 2-а/644/33/26 
02.04.2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року          м. Харків
Індустріальний районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді – Попової В.О.,
за участю секретаря – Плаксій К.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
про скасування постави про притягнення до адміністративної відповідальності, -
у с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, уточнивши який, остаточно просить скасувати постанову №71 від 22.02.2025, «винесену начальником полковником ОСОБА_3 », якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень за ч.3 ст.210-1 КУпАП; провадження у справі просить закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позову зазначено, що 22.02.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 керівником ОСОБА_3 була складена постанова №71 від 15.01.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. З даною постановою позивач  ОСОБА_1 не згоден, виходячи з того, що уповноваженими особами відповідача допущені процесуальні порушення під час розгляду та складання Постанови №71 від 15.01.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Зазначає, що він є адвокатом, тому у зв`язку з зайнятістю в судових засіданнях не з`явився 15.12.2024 по повістці в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач мав та має можливість отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (утому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Позивач вважає, що «за таких умов, будь-яке застосування штрафу відповідачем щодо нього на підставі ст.210 КУпАП України є незаконною, оскільки прямо порушує імперативну норму примітки до цієї статті». 
Ухвалою суду від 10.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.
14.03.2025 позивачем на виконання ухвали суду надано уточнену позовну заяву.
Ухвалою суду від 20.03.2025 було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд адміністративної справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
07.04.2025 представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 подано відзив (вх.№12172/25) на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву посилається на те, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно позивача не складалась постанова №71 від 15.01.2025, яку оскаржує ОСОБА_1 . Позивач не притягався  відповідачем до адміністративної відповідальності за несвоєчасне уточнення даних, як ОСОБА_1 зазначено у позові. Відносно позивача 22.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 було складено постанову №389-1П, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17 000 грн 00 коп. за ч.3 ст.210-1 КУпАП; суть порушення – неявка за викликом. Проте постанова №389-1П від 22.02.2025 позивачем не оскаржується. Норми процесуального права не дають можливості суду виходити за межі заявлених позовних вимог, тому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. 
24.12.2025 через підсистему «Електронний суд» позивачем ОСОБА_1 надано клопотання про перенесення судового засідання та заміну відповідача.
Ухвалою суду від 29.01.2026 залучено до участі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , про скасування постави про притягнення до адміністративної відповідальності, у якості співвідповідача - ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в адміністративному позові обставини, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що 22.02.2025  ІНФОРМАЦІЯ_8 було складено постанову №389-1П, якою   ОСОБА_4 було  притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17 000 грн 00 коп. за ч.3 ст.210-1 КУпАП; суть порушення – неявка за викликом. Позивач   ОСОБА_5 просить скасувати постанову №71 від 22.02.2025, при цьому, мотивуючи свої вимоги, зазначає, що 22.02.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 була складена постанова №71 від 15.01.2025» про притягнення його до адміністративної відповідальності, (а.с.33-37).  
Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня постанова №71 від 22.02.2025 (15.01.202), яка оскаржується позивачем ОСОБА_1 . Постанова №389-1П від 22.02.2025,(а.с.7), складена у відношенні   ОСОБА_4 , тобто у відношенні іншої особи, якою не є позивач    ОСОБА_6 . Постанова №389-1П від 22.02.2025, позивачем не оскаржується і не є предметом позову.
За частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Верховний Суд у постановах від 13 квітня 2023 року у справі № 757/30991/18-а, від 12 жовтня 2023 року у справі № 160/21190/21, від 15 лютого 2024 року у справі № 520/27906/21, від 17 квітня 2024 року у справі № 300/3779/23 та багатьох інших, неодноразово наголошував, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог. Цей принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 та від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 зазначила, що вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, якою визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23 Велика Палата Верховного Суду нагадала усталені підходи, сформовані судовою практикою, що за змістом зазначеної норми це право [вийти за межі позовних вимог] суд може здійснити за результатом розгляду справи за наявності на це підстав. Тобто процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.
Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно, право особи звернутися до суду із самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Відхилення від такого правила є можливим лише задля ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 757/30991/18-а, від 12 жовтня 2023 року у справі № 160/21190/21, від 17 квітня 2024 року у справі № 300/3779/23, від 15 лютого 2024 року у справі № 520/27906/21 та від 30 червня 2025 року у справі № 460/3942/24).
Відтак, в порушення викладеному в Постанові ВП ВС від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23 позивачем не зазначено в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. 
Суд, перевіривши доводи позивача, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 8, 9, 72-78, 241-246, 286, 293 КАС України, суд -
у х в а л и в :
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постави про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 10.04.2026.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса: АДРЕСА_3 . 

Суддя:          В.О. Попова