ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026  м. Дніпро Справа № 908/2496/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Стефанів Т. В., 
суддів: Демчини Т. Ю., Кошлі А. О.,

секретар судового засідання Старина А. С.,

за участю:
позивача (апелянт) Батовської Т. І.,
відповідача Богославського В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 13.04.2026, суддя Проскуряков К. В., м. Запоріжжя, у справі № 908/2496/25

(заява Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" від 20.03.2026 про розстрочення виконання рішення суду у справі №908/2496/25)

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032; код ЄДРПОУ 00100227)
до відповідача: Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (вул. Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035; код ЄДРПОУ 00130926)
про стягнення 4 784 101,35 грн.

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою до Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення 4 784 101,35 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.05.2019 між позивачем (Оператор системи передачі) та відповідачем (Користувач) укладений договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0503-02041, який додатковою угодою від 02.01.2023 викладено в новій редакції, а з 01.01.2024 між сторонами укладено публічний договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0503-02041-ПП. У період з березня 2024 по червень 2025 року у відповідача виникла заборгованість за надані послуги в сумі 4 766 500,94 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних у сумі 17 600,31 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.01.2026 у справі № 908/2496/25 
позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" суму основного боргу в розмірі 4 766 500 грн 94 коп., 3% річних у розмірі 17 600 грн 31 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 57 409 грн 22 коп.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.04.2026 у справі № 908/2496/25 заяву Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про розстрочення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 12.01.2026 задоволено частково. Розстрочено виконання рішення на 6 місяців рівними платежами по 797 350 грн 21 коп. щомісячно (перший платіж - 30.04.2026, останній - 30.09.2026).
Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем було подано заяву про розстрочення виконання рішення строком на 1 рік - до 31.12.2026, обґрунтовану наявністю обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення, зокрема: наслідками військової агресії російської федерації проти України, статусом відповідача як об`єкта критичної інфраструктури, невідповідністю тарифів на розподіл електричної енергії фактичним витратам, тяжким фінансовим станом та неможливістю виконати рішення одним платежем. Суд першої інстанції, оцінивши у сукупності надані докази, враховуючи фінансовий стан та баланс інтересів сторін, дійшов висновку про часткове задоволення заяви та розстрочення виконання рішення на 6 місяців замість заявленого 1 року.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.04.2026 у справі № 908/2496/25, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк для подачі та прийняти до розгляду апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 13.04.2026 у справі № 908/2496/25, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 13.04.2026 у справі № 908/2496/25 скасувати, Акціонерному товариству "Запоріжжяобленерго" в задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 12.01.2026 у справі № 908/2496/25 відмовити повністю. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго".
НЕК "Укренерго" повністю не погоджується з рішенням суду про розстрочення виконання рішення на 6 місяців та вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що відповідно до ст. 331 ГПК України відстрочення (розстрочення) є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Виключний характер таких обставин має бути доведений належними та допустимими доказами, яких відповідач не надав.
Щодо посилань відповідача на впровадження воєнного стану, апелянт зазначає, що наслідки, спричинені вторгненням рф в Україну, мають загальний характер та у повній мірі стосуються обох сторін. Позивач є товариством зі 100% акцій у власності держави, віднесеним до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (постанова КМУ від 04.03.2015 № 83), а також визнаним критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. НЕК "Укренерго" є єдиним оператором системи передачі України, від якого залежить стале функціонування електроенергетичної галузі та електроенергетичної національної безпеки в цілому по всій території України. Позивач є пріоритетною ціллю для ракетних обстрілів, його інфраструктура значною мірою страждає від кожної ракетної атаки, а збитки тільки від атак на початку 2024 року орієнтовно сягають 90-100 млн євро. Позивач несе постійні додаткові витрати на проведення аварійно-відновлюваних робіт складових системи передачі та на підготовку ОЕС України до осінньо-зимового періоду. Своєчасна оплата послуг забезпечує технічне обслуговування систем передачі, операційну безпеку об`єднаної енергетичної системи України, а також виконання НЕК "Укренерго" своїх зобов`язань перед іншими контрагентами. Отже, наслідки вторгнення рф на НЕК "Укренерго" вплинули не в меншій мірі, ніж на відповідача.
Щодо фінансового стану відповідача, апелянт вказує, що заявлена багаторічна незгода відповідача з постановами НКРЕКП, у тому числі про встановлення тарифів, не є підставою для надання розстрочення виконання рішення, а покладання на НЕК "Укренерго" відповідальності за невдоволення діями державних органів є неприпустимим. Доказів про відсутність коштів на поточних рахунках відповідача не надано. Відповідачем не надано доказів здійснення ним усіх можливих заходів для покращення стану розрахунків зі стягувачем, не надано обґрунтованого плану дій щодо покращення матеріально-фінансового стану, не надано жодних доказів ймовірного погашення заборгованості в майбутньому. Висновки суду не можуть ґрунтуватися лише на припущеннях.
Апелянт звертає увагу, що з дня ухвалення рішення від 12.01.2026 минуло два місяці, проте з боку відповідача дій, направлених на його виконання, не вчинено, навіть не сплачено судові витрати позивача зі сплати судового збору. У заяві про розстрочення відповідач зазначає першу дату сплати лише 30.04.2026. Станом на 03.04.2026 на виконанні в органах примусового виконання знаходяться рішення суду, за якими на користь позивача з відповідача стягнуто загальну суму 1 369 879 489,50 грн, з яких не стягнуто 1 224 181 578,70 грн. Загальна сума пред`явлених позивачем до відповідача до суду вимог становить 1 680 384 089,00 грн, а також судовий збір 16 357 124,60 грн. Відповідач у своїй заяві зазначає про наявність податкового боргу в розмірі 1 112 879 843,49 грн та арешт на грошові кошти на усіх рахунках на загальну суму 778 821 501,47 грн. У сукупності зазначених умов не вбачається реальних намірів відповідача виконувати рішення суду в добровільному порядку, а лише намір відтермінувати звернення позивача до органів примусового виконання. Подібні дії з боку відповідача вже мали місце: у справі № 908/1325/22 виконання рішення було розстрочено на один рік, проте відповідач не виконав рішення за графіком, і наразі воно знаходиться на примусовому виконанні.
Апелянт також зазначає, що сам продовжує існувати в надскладних фінансових умовах: НЕК "Укренерго" отримано збитків за 2025 рік у розмірі 10 660 661 000,00 грн. Судом першої інстанції не враховано, що позивач не має фінансової можливості відстрочувати виконання зобов`язань своїх контрагентів, оскільки майно позивача потребує постійного відновлення через ракетні обстріли. Також не взято до уваги, що воєнний стан збільшує рівень інфляції, а відстрочка виконання рішення порушить баланс інтересів сторін, оскільки позивач отримає належну суму значно знеціненою.
Апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 2-54/08, згідно з якою надання відстрочки не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, а також на постанови Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 922/2191/19 та від 16.01.2020 у справі № 910/1820/19, де зазначено, що відстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача. Складний фінансовий стан за змістом ст. 331 ГПК України не може вважатися тією виключною обставиною, що може слугувати підставою для відстрочення, оскільки ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачають, що обов`язковість рішень не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів.
Апелянт також посилається на рішення ЄСПЛ у справі "Півень проти України" від 29.06.2004, у справі "Чижов проти України" від 17.05.2005, у справах "Горнсбі проти Греції", "Бурдов проти Росії", "Ясюнієне проти Литви", "Жовнер проти України", "Шмалько проти України", де зазначено, що довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, а виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.
Підсумовуючи, апелянт зазначає, що відстрочення сплати відповідачем стягнутої суми основного боргу порушує передбачений ст. 3 ЦК України принцип справедливості, ставить позивача в нерівне із відповідачем становище та не сприяє досягненню оптимального балансу інтересів обох сторін. Ухвала є необґрунтованою, винесеною за відсутності належних та допустимих доказів, такою, що порушує баланс інтересів сторін, принципи рівності, справедливості, добросовісності та обов`язковості судового рішення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а ухвалу Господарського суду Запорізької області від 13.04.2026 - без змін.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, судом першої інстанції обґрунтовано враховані обставини, що вплинули на прострочення виконання зобов`язань, які виникли з об`єктивних, не залежних від волі чи бездіяльності відповідача причин. Відповідач зазначає, що АТ "Запоріжжяобленерго" здійснює господарську діяльність з розподілу електричної енергії на території всієї Запорізької області згідно ліцензії НКРЕКП, при цьому більша частина території Запорізької області віднесена до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих. В окупацію потрапили дев`ять структурних підрозділів товариства, у зв`язку з чим втрачено можливість контролю над системою ліній, обладнанням для розподілу електроенергії та доступ до частини основних фондів. Щодо вказаних обставин зареєстровано злочин в ЄРДР за номером 22022080000001536.
Відповідач вказує, що споживачі не оплачують спожиту та розподілену електричну енергію, механізми для взаємодії з боржниками в період воєнного стану дуже обмежені, а припинення електроживлення споживачам здійснюється лише за погодженням відповідної військової адміністрації. Відповідно до постанови КМУ від 05.03.2022 № 206 забороняється нарахування плати та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги на тимчасово окупованих територіях. Згідно з постановою НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій між учасниками ринку електричної енергії на період воєнного стану.
У зв`язку з постійними пошкодженнями та руйнуванням енергетичної інфраструктури значна кількість коштів щомісячно спрямовується на проведення аварійно-відновлювальних робіт, захист об`єктів електроенергетики, поточні ремонти та першочергові платежі. Товариством введено режим пріоритетного перенаправлення коштів на усунення наслідків руйнувань та режим жорсткої економії. Станом на 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023, 30.09.2024 у АТ "Запоріжжяобленерго" наявні ознаки критичної неплатоспроможності, що підтверджується висновком ДП "Центр судової експертизи та експертних досліджень" № 003-СНЮ/24 від 17.01.2025. Дебіторська заборгованість споживачів перед товариством станом на 01.12.2024 становить 3,144 млрд грн, з якої переважна частина - заборгованість державних підприємств. Рівень тарифів на послуги з розподілу електричної енергії критично не відповідає фактичним витратам товариства.
Відповідач зазначає, що АТ "Запоріжжяобленерго" є підприємством критичної інфраструктури, стабільна та безперебійна робота якого є вкрай важливою для життєдіяльності всієї Запорізької області. Товариство понесло збитки від знищення та пошкодження майна внаслідок агресії рф у період з лютого 2022 по грудень 2023 року на суму, що перевищує 410 млн грн, а збитки за 2024-2025 роки можуть бути ще більшими.
Водночас відповідач стверджує, що вживає усіх можливих заходів по недопущенню неналежного виконання зобов`язань, веде претензійну роботу, звертається до суду з позовами про стягнення заборгованості, здійснює обмеження електропостачання. Існують реальні джерела для виконання рішення: постановою НКРЕКП від 05.12.2025 № 2017 встановлено тарифи на 2026 рік у бік збільшення з передбаченим прибутком на регуляторну базу активів; ухвалою суду у справі № 908/1463/18 затверджено мирову угоду з АТ "Запорізький завод феросплавів" щодо сплати заборгованості у розмірі 174 641 479,40 грн.
Відповідач наголошує, що вчасно здійснив перший платіж за розстрочкою, що підтверджується платіжною інструкцією № 3818 від 30.04.2026. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, відповідач зазначає, що розстрочення не змінює цивільне зобов`язання та не звільняє від наслідків порушення, а порушення графіка платежів позбавляє боржника права користуватися наданою пільгою. У разі скасування ухвали позивач буде вимушений звернутися за примусовим виконанням, а враховуючи арешти банківських рахунків відповідача, це призведе до ще більш тривалого строку виконання рішення суду.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Стефанів Т. В. (доповідач), судді - Кошля А. О., Демчина Т. Ю.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 13.04.2026 у справі № 908/2496/25 (заява Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" від 20.03.2026 про розстрочення виконання рішення суду у справі №908/2496/25).
Витребувано матеріали справи №908/2496/25 у Господарського суду Запорізької області.
21.05.2026 справа № 908/2496/25 надійшла на адресу Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.05.2026 призначено справу № 908/2496/25 до розгляду в судовому засіданні на 04.06.2026 об 11 год. 00 хв.
У судовому засіданні 04.06.2026 колегією суддів оголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) у справі.

Встановлені судом обставини справи.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.01.2026 у справі № 908/2496/25 позов задоволено та стягнуто з Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" суму основного боргу в розмірі 4 766 500 (чотири мільйона сімсот шістдесят шість тисяч п`ятсот) грн. 94 коп., 3% річних у розмірі 17 600 (сімнадцять тисяч шістсот) грн. 31 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 57 409 (п`ятдесят сім тисяч чотириста дев`ять) грн. 22 коп.
В апеляційному порядку рішення відповідачем не оскаржувалося та набрало чинності. 
На виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 12.01.2026 судом 24.02.2026 видано наказ № 908/2496/25 щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача загальної суми боргу 4 784101,35 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 57409,22 грн.
Станом на 01.12.2024 дебіторська заборгованість споживачів перед АТ "Запоріжжяобленерго" перевищувала 3,1 млрд грн, а підприємство обмежене у можливостях її стягнення через дію воєнного стану та законодавчі обмеження.
Відповідач не може розраховувати на кошти, що надходять на його банківські рахунки, оскільки постановами державних виконавців Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (копії є в матеріалах справи) накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках АТ "Запоріжжяобленерго":
- постановою про арешт коштів боржника від 23.04.2024 у виконавчому провадженні ВП №74799068 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках АТ "Запоріжжяобленерго", у межах суми стягнення на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" у розмірі 242 156 731,34 грн;
- постановою про арешт коштів боржника від 25.11.2024 у виконавчому провадженні ВП №76630282 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках АТ "Запоріжжяобленерго", у межах суми стягнення на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" у розмірі 444 755 705,24 грн;
- постанова про арешт коштів боржника від 03.03.2025 у ВП № 77331241 на суму 91 909 064,89 грн.
АТ "Запоріжжяобленерго" визначило розмір збитків від знищення та пошкодження майна внаслідок агресії рф в період з лютого 2022 по грудень 2023 року, які склали суму, що перебільшує 410 млн. грн. Триває процедура визначення збитків за період 2024, 2025 років, які можуть бути більші ніж зазначені збитки перших років війни.
Також відповідачем виконуються роботи з додаткового захисту 53 підстанцій Товариства.
Таким чином, вищевказані обставини є підставами, які істотно ускладнюють виконання судового рішення суду, що є достатньою підставою для розстрочки його виконання.
23.03.2026 через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС до суду від Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" надійшла заява від 20.03.2026 про розстрочення виконання рішення суду у справі №908/2496/25.
Відповідач посилається на те, що внаслідок війни, втрати частини активів, критичної неплатоспроможності, значної дебіторської заборгованості, арештів рахунків та необхідності забезпечення функціонування об`єкта критичної інфраструктури він об`єктивно не може виконати рішення одноразово, проте має реальну можливість виконати його поступово за встановленим графіком розстрочення.
За результатами розгляду вказаної заяви прийнято оскаржувану ухвалу.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. У статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.
Конституційний Суд України вказує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013).
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Згідно із статтею 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
За приписами частини першої статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частина п`ята статті 331 Господарського процесуального кодексу України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18 навела висновки про те, що розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.
Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом (частина третя статті 331 ГПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Отже, розстрочення виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав. При вирішенні відповідного питання враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Як зауважив Верховний Суд у постанові від 17.09.2025 у cправі №905/1197/24, підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно зі статтею 331 Господарського процесуального кодексу України є виняткові обставини, які ускладнюють або виключають виконання рішення, утруднюють чи унеможливлюють виконання, і питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.
Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення або розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінювати докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 29.04.2025 у справі №917/1131/24.
Відповідно до вказаної норми господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах. Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17. 
Матеріалами справи підтверджено, що АТ "Запоріжжяобленерго" здійснює діяльність на території Запорізької області, значна частина якої перебуває в зоні бойових дій або тимчасовій окупації. Внаслідок військової агресії Російської Федерації товариство втратило контроль над частиною структурних підрозділів та об`єктів електроенергетичної інфраструктури, зазнало значних майнових втрат та змушене спрямовувати значні кошти на проведення аварійно-відновлювальних робіт і забезпечення безперебійного електропостачання споживачів.
Крім того, судом встановлено наявність у відповідача ознак критичної неплатоспроможності, що підтверджується висновком ДП "Центр судової експертизи та експертних досліджень" № 003-СНЮ/24 від 17.01.2025. Матеріалами справи також підтверджено наявність дебіторської заборгованості споживачів у розмірі понад 3 млрд грн, податкового боргу понад 1,1 млрд грн та арештів коштів на банківських рахунках товариства на значні суми. Апелянтом належних доказів на спростування зазначених обставин не надано.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що наслідки воєнного стану однаковою мірою стосуються обох сторін спору. Суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваної ухвали не сам факт запровадження воєнного стану, а сукупність конкретних обставин, які безпосередньо вплинули на діяльність відповідача, а саме втрату майна та виробничих потужностей, суттєве скорочення надходжень від споживачів, обмежені можливості стягнення заборгованості та необхідність забезпечення функціонування об`єктів критичної інфраструктури.
Безпідставними є також посилання апелянта на відсутність доказів неможливості виконання рішення. Наведені вище обставини свідчать про істотне ускладнення виконання рішення одноразовим платежем, що й було враховано судом першої інстанції під час вирішення питання про розстрочення.
Колегія суддів констатує, що відповідач не ухиляється від виконання судового рішення. Матеріали справи підтверджують наявність реальних джерел майбутніх надходжень, зокрема збільшення тарифу на послуги з розподілу електричної енергії на 2026 рік та надходження коштів відповідно до мирової угоди, затвердженої у справі № 908/1463/18. Крім того, відповідач здійснив перший платіж відповідно до затвердженого судом графіка розстрочення, що свідчить про його намір та фактичні дії щодо виконання рішення суду.
Колегія суддів враховує, що розстрочення виконання рішення не звільняє боржника від обов`язку його виконати та не припиняє зобов`язання, а лише визначає порядок його виконання. Надана судом розстрочка строком на шість місяців є обмеженою у часі, відповідає вимогам частини п`ятої статті 331 ГПК України та спрямована на забезпечення реального виконання рішення суду.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви відповідача та розстрочення виконання рішення на шість місяців. Надана розстрочка забезпечує дотримання балансу інтересів сторін, не порушує прав стягувача та відповідає принципу обов`язковості судового рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали, а тому підстав для її скасування або зміни не вбачається.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ґрунтуються на припущеннях, спрямовані на переоцінку доказів та не містять належного правового обґрунтування. Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для часткового задоволення заяви. Підстави для скасування або зміни ухвали відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 13.04.2026 у справі № 908/2496/25 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 13.04.2026 у справі № 908/2496/25 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 ГПК України.

Повна постанова складена та підписана 10.06.2026.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя Т. Ю. ДЕМЧИНА

Суддя А. О. КОШЛЯ