Справа № 758/3978/19 
Категорія 38 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Захарчук С. С.,
за участю секретаря судового засідання - Омельченко К. С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макарова Ольга Петрівна, ОСОБА_2 , про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :
Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо» (далі - ПАТ «Банк Камбіо») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Зазначало, що 15.05.2014 в касу головного офісу ПАТ «Банк Камбіо`надійшли кошти у сумі 2 000 000 дол. США, які були розміщені на вклад фізичної особи ОСОБА_3 в рамках депозитного договору № 064дф/14 від 15.05.2014.
02.09.2014 кошти у сумі 2 000 000 дол. США були перераховані на поточний рахунок НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_4 
03.09.2014 кошти у сумі 2 000 000 дол. США були розміщені на новий депозит в рамках договору № 192дф/14 від 02.09.2014.
03.09.2014 до Депозитного договору № 192дф/14 від 02.09.2014 було внесено зміни, вклад було перереєстровано на нового власника, яким став ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.08.2014 №510/БТ прийнято рішення про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «Банк Камбіо» шляхом призначення куратора.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 25.09.2014 № 603/БТ ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії проблемних.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 №782 ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії неплатоспроможних.
На виконання Постанови № 782 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 04.12.2014 №140 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Камбіо».
Відповідно до Рішення № 140, починаючи з 05.12.2014 в ПАТ «Банк Камбіо» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Камбіо». 
Відповідно до постанови Правління Національного банку України №144 від 27.02.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Банк Камбіо», виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 02.03.2015 № 46 «Про початок ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та признання уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію Банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Додусенка В.І. строком на 1 рік з 02.03.2015 по 01.03.2016 включно.
У подальшому, виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 22.02.2016 № 212 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» на два роки до 01.03.2018 включно. 
01.02.2018 виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 304 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» строком на один рік з 02.03.2018 до 01.03.2019 включно. 
29.03.2018 виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 900, згідно якого змінено уповноважену особу ФГВФО, якій делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Камбіо». Відповідно до зазначеного рішення повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Камбіо» надано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Северину Ю.П. на строк з 30.03.2018 до 01.03.2019 включно. 
14.02.2019 Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 350 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» строком на один рік з 02.03.2019 до 01.03. 2020 включно. 
12.09.2014 між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Продаж квартири здійснився за рахунок коштів, що находилися на поточному рахунку ОСОБА_1 , відкритому у ПАТ «Банк Камбіо» в сумі 6 098 195 грн.
Реалізація квартири проводилася під час дії постанови Правління Національного банку України від 19.08.2014 №510/БТ, положеннями якої встановлена наявність у ПАТ «Банк Камбіо» проблем з ліквідністю.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини ( утому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.
Постановою Правління Національного банку України від 19.08.2014 №510/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» шляхом призначення куратора», зокрема: заборонено Банку використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки; зобов`язано Банк здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок №32003197901, який відкритий в Національному банку України.
Постановою Правління Національного банку України від 25.09.2014 за №603/БТ ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії проблемних, запроваджено певні обмеження у діяльності Банку, зокрема: погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями Банку, мало прийматись тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави) за погодженням із куратором Банку.
З урахуванням обмежень, встановлених зазначеними постановами з рахунку № НОМЕР_2 мали б списуватись кошти під час проведення транзакцій з перерахування коштів з рахунків клієнтів банку, і саме на цьому рахунку кошти мали б відображатись у разі їх реального надходження. Розрахунки за усіма договорами (у тому числі і тими, які є предметом розгляду даної справи) мали проводитися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку, відкритого в ПАТ «Банк Камбіо», на кореспондентський рахунок Банку, з котрого в подальшому кошти спрямовувались на рахунок («Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами»), відкритого також у ПАТ «Банк Камбіо», а потім, в свою чергу, на позичкові рахунки боржника.
Оплата договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між Банком та ОСОБА_1 , відбувалася за рахунок депозитних коштів, зважаючи на те, що перерахування коштів проводилося в межах Банку, в період очевидної неспроможності виконання ним своїх грошових зобов`язань, без залучення реальних коштів на оплату договору
Отже, таким погашенням було порушено суть та мету встановлених постановою правління НБУ № 510/БТ від 19.08.2014 обмежень щодо прийняття розрахунків за договорами виключно через кореспондентський рахунок НБУ.
Тому здійснення розрахунку за вищезазначеними договорами відбулося в межах Банку - як наслідок, не відбулося реального надходження коштів на рахунок банку, а відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань.
Крім того, сама лише наявність умови у договорах щодо подальшої оплати не дає підстави вважати правочин оплатним, в даному випадку навіть за наявності відмітки банку про проведення банківської операції без належного урахування наведеного вище.
Отже, договір купівлі-продажу квартири є нікчемним.
16.09.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого була спірна квартира.
Банк, як належний власник майна згоди на іпотеку не надавав, а тому з метою відновлення порушеного права зазначений договір слід визнати недійсним. .
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати недійсними: договір купівлі-продажу квартири, укладений між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 12.09.2014, договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 16.09.2014; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 15756639 від 12.09.2014, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макарової О.П., номер запису про право власності 6978527; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 15832667 від 16.09.2014, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макарової О.П., номер запису про право власності 7016014.
У відзиві на позов, відповідач, заперечуючи проти позову, вказав на те, що правочин може бути нікчемним тільки в силу закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду, а застосування наслідків нікчемності можливе тільки на підставі рішення суду. Уповноважена особа ФГВФО не наділена повноваженнями визнавати чи встановлювати правочини нікчемними.
При цьому, на час дії постанови № 510 Банк мав право здійснювати будь-які банківські операції відповідно до своєї ліцензії без будь-яких обмежень.
Згідно норм законодавства кореспондентський рахунок використовується виключно для розрахунків між банками, перерахування коштів було здійснено через відкриття депозитного рахунку на користь третьої особи.
Крім того, просив застосувати строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку.
У відповіді на відзив позивач підтримав свою правову позицію, викладену у позові та просив позов задовольнити у повному обсязі.
У письмових поясненнях на позов представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити, вказавши, зокрема, на те, що розрахунок за договором купівлі-продажу від 12.09.2014 здійснено шляхом перерахування коштів у розмірі 6 098 195 грн. з поточного рахунку ОСОБА_1 , відкритому у ПАТ «Банк Камбіо», на рахунок продавця ПАТ «Банк Камбіо».
Таким чином, виконання покупцем умов договору купівлі-продажу відбулось за рахунок коштів, що містилися на поточному рахунку, відкритому в цьому ж банку, а тому ОСОБА_1 на той час був кредитором банку.
Отже, між сторонами укладено цивільно-правовий договір про купівлю-продаж квартири, однак покупець свої зобов`язання по оплаті отриманого нерухомого майна не виконав, що підпадає під ознаки нікчемності, передбачені ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ЦК України. ПАТ «Банк Камбіо» не отримало реальних грошових надходжень від продажу нерухомого майна, оплата вартості квартири відбулася за рахунок внутрішньобанківських проводок в період неможливості виконання банком своїх зобов`язань перед кредиторами, що призвело до порушення п. 7 та інших пунктів ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому правин є нікчемним.
Заперечуючи проти позову, у письмових поясненнях на позов ОСОБА_2 вказав на те, що 12.09.2014 ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Банк Камбіо» договір купівлі-продажу квартири. 16.09.2014 було укладено між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 договір іпотеки. У позовній заяві Позивач зазначає, що Банк, як належний власник майна - згоди на іпотеку не надавав і з метою відновлення порушеного права просить визнати договір іпотеки недійсним.
На момент укладення договору іпотеки, законним власником майна, що є предметом договору, був ОСОБА_1 , а тому твердження позивача про необхідність надання згоди банку на укладення договору іпотеки є безпідставним.
Крім того, вказав на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки договір купівлі-продажу квартири та договір іпотеки були укладені 12.09.2014 та 16.09.2014 відповідно, з позовом банк звернувся до суду 11.03.2019.
Посилаючись на зазначені обставини, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
У судовому засіданні представник ПАТ «Банк Камбіо» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Ярошенко А.С., підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - Мартинюк О.М. проти задоволення позову заперечила, просила у його задоволенні відмовити у повному обсязі.
У судовому засіданні ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.08.2014 № 510/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «Банк Камбіо» шляхом призначення куратора», призначено з 19.08.2014 до 14.02.2015 куратора ПАТ «Банк Камбіо», заборонено ПАТ «Банк Камбіо» використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки, зобов`язано ПАТ «Банк Камбіо» здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України (крім операцій за розрахунками з міжнародними платіжними системами згідно з укладеними договорами та за правочинами цінних паперів за кореспондентським рахунком у ПАТ «РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР»). У зв`язку з цим, перерахувати кошти у національній валюті з кореспондентських рахунків ПАТ «Банк Камбіо», відкритих у банках-кореспондентах, на кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 25.09.2014 № 603/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії проблемних», віднесено ПАТ «Банк Камбіо» до категорії проблемних строком до 180 днів. 
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 12.09.2014 між ПАТ «Банк Камбіо» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), продавець зобов`язався продати у власність покупця квартиру АДРЕСА_2 .
За домовленістю сторін предмет договору продається за 6 098 195 грн. (п. 2.1. договору купівлі-продажу квартири).
Відповідно до акту прийому-передачі до договору купівлі-продажу квартири від 12.09.2014 ПАТ «Банк Камбіо» передало, а ОСОБА_1 прийняв у власність згідно договору купівлі-продажу квартири, квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_2 з 12.09.2014 зареєстровано за ОСОБА_1 .
Відповідно до договору іпотеки, укладеного 16.09.2014 між ОСОБА_1 (іпотекодавець) і ОСОБА_2 (іпотекодержатель), цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з договору позики від 16.09.2014 (а також договорів про внесення змін до нього), укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, згідно якого іпотекодавець зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених у кредитному договорі не пізніше 16.09.2024 повернути позику у розмірі 6 000 000 грн., а також штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами, відшкодувати іпотекодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання іпотекодавцем умов кредитного договору у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.
Предметом іпотеки є - квартира АДРЕСА_2 (п. 2.1. договору іпотеки).
Згідно з Актом комісії з перевірки правочинів за період з 05.12.2013 по 05.12.2014 від 18.07.2018, складеного на виконання наказу Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» № 108 від 16.07.2018 установлено, що реалізація спірної квартири проводилася під час дії постанови Правління Національного банку України від 19.08.2014 №510/БТ, положеннями якої встановлена наявність у ПАТ «Банк Камбіо» проблем з ліквідністю, що становило реальну загрозу невиконання банком своїх зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами, внаслідок проведення цих операцій ОСОБА_1 отримав переваги (пільги), прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.
Таким чином, в силу норм п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначений договір купівлі-продажу квартири є нікчемним.
Обґрунтовуючи позов, позивач вказував на те, що договір купівлі-продажу квартири в силу норм ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемним, у зв`язку з чим, просив визнати недійсними договір купівлі-продажу квартири, укладений між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 12.09.2014, договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 16.09.2014; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 15756639 від 12.09.2014, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макарової О.П., номер запису про право власності 6978527; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 15832667 від 16.09.2014, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макарової О.П., номер запису про право власності 7016014.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Отже, правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.
Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). 
Згідно норм чинного законодавства нікчемний правочин недійсний через пряму вказівку у правовій нормі у момент його вчинення, тому судового рішення про визнання його недійсним не вимагається (quae contra ius fiunt debent utique pro infectis haberi - зроблене проти закону повинне вважатися нікчемним). Нікчемний правочин не підлягає виконанню. На нікчемність правочину мають право посилатися і вимагати в судовому порядку застосування наслідків його недійсності будь-які заінтересовані особи.
Нікчемний правочин є недійсним тільки у випадках, передбачених законом. 
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).
Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.
За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19).
Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Відповідно до статті 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.
Згідно з частинами першою - третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу) Уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити збереження активів та документації банку.
Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
На виконання наказу Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» № 108 від 16.07.2018 було складено Акт комісії з перевірки правочинів за період з 05.12.2013 по 05.12.2014 від 18.07.2018, відповідно до якого договір купівлі-продажу квартири, укладений між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 12.09.2014 є нікчемним.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 16 травня 2018 року у справі № 910/24198/16 (провадження № 12-15гс18), від 04 липня 2018 року у справі № 819/353/16 (провадження № 11-163апп18) та від 05 грудня 2018 року у справі № 826/23064/15 (провадження № 11-1080апп18), від 27 лютого 2019 року у справі № 826/8273/16(провадження № 11-775ас18) за результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.
Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.
З огляду на викладене визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
Як установлено судом, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_2 з 12.09.2014 зареєстровано за ОСОБА_1 .
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (п.п.98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (п.п.115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (п.80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (п.10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (п.п.63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (п.146)), незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (ст.ст.387, 388 ЦК України), чи в порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (ст.ст.1212-1215 ЦК України), чи в порядку примусового виконання обов`язку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК України) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (п.38), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (п.5.38)).
Таким чином, належним способом захисту у даній справі є витребування квартири АДРЕСА_2 у ОСОБА_1 у порядку віндикації згідно статей 387, 388 ЦК України.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76).
Отже, позовні вимоги ПАТ «Банк Камбіо» про визнання недійсними нікчемних договорів, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно задоволенню не підлягають, так як позивач просив застосувати неналежний спосіб захисту.
При цьому, суд не перевіряє доводи сторін в частині висновку щодо нікчемності спірного договору, не підтверджує та не спростовує його, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений судом в мотивувальній частині судового рішення у разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту порушених прав.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили застосувати строк позовної давності.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.
Суд дійшов висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, у зв`язку з чим, відмовляє у задоволенні позову саме з цих підстав.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :
У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» (01103, м. Київ, вул. Драгомирова, 10/10, код ЄДРПОУ 26549700) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрілців, 14, код ЄДРПОУ 21708016), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макарова Ольга Петрівна (01021, м. Київ, вул. Шовковична, 11/1), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 01.05.2026.

Суддя 	С. С. Захарчук