ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 року Чернігів Справа № 620/5664/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

19.05.2026 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – ГУ ПФУ в Одеській області) від 01.05.2026 № 254050013290 про відмову йому в призначенні пенсії по списку № 2;
зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати йому до пільгового стажу за списком № 2 періоди роботи з 12.11.1991 по 25.11.1999, з 26.11.1999 по 02.07.2001, з 03.07.2001 по 10.05.2002, з 01.01.2005 по 01.08.2005, 30.03.2007 по 20.11.2009 на посаді помічника бурильника, бурильника та з 23.12.2009 по 20.12.2010, 01.03.2011 по 16.09.2011, 01.11.2011 по 03.06.2012, з 04.04.2013 по 11.07.2013, з 22.07.2013 по 13.06.2014, з 01.02.2015 по 12.11.2015, з 20.02.2016 по 06.12.2016, з 16.02.2018 по 01.07.2018 на посаді помічника майстра, майстра капітального ремонту свердловин, до страхового стажу період навчання з 01.09.1982 по 05.07.1984, період трудової діяльності з 12.11.1991 по 25.11.1999, з 26.11.1999 по 02.07.2001, з 03.07.2001 по 10.05.2002, з 01.01.2005 по 01.08.2005, з 30.03.2007 по 20.11.2009, з 23.12.2009 по 20.12.2010, з 01.03.2011 по 16.09.2011, з 01.11.2011 по 03.06.2012, з 04.04.2013 по 11.07.2013, 22.07.2013 по 13.06.2014, з 01.02.2015 по 12.11.2015, з 20.02.2016 по 06.12.2016, 16.02.2018 по 01.07.2018 та допомоги отримання по безробіттю з 10.09.2002 по 30.03.2003 та призначити та виплатити пенсію на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-ІV) з дня подання заяви – 23.04.2026. 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує на протиправність оспорюваного рішення відповідача, оскільки він має достатній страховий стаж, у тому числі пільговий по списку № 2 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV, що підтверджується, зокрема, його трудовою книжкою, яка є основним документом, що підтверджує, стаж його роботи, а наявність певних недоліків, не може бути підставою для незарахування страхового стажу та відмови у призначенні пенсії; диплом підтверджує період навчання, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Також позивач зазначає, відповідач протиправно не зарахував до його трудового та пільгового стажу періоди його роботи по списку № 2 на території рф, оскільки Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення у 2022 році, проте такий стаж набутий у період дії вказаної Угоди. 
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 20.05.2026 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, вказує на правомірність свого рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідно пільгового стажу роботи та загального стажу роботи, оскільки пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом № 1058-IV, при цьому, до страхового стажу зараховується періоди роботи на території російської федерації по 31.12.1991
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 23.04.2026 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком на пільгових умовах Список № 2 відповідно до статті 114 Закону № 1058-ІV разом із доданими до неї документами.
Вказану заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Одеській області та прийнято рішення від 01.05.2026 № 254050013290 про відмову в призначенні позивачу пенсії по списку № 2, у зв`язку з недостатнім для призначення пенсії необхідного пільгового стажу роботи та загального стажу роботи.
У вказаному рішенні відповідач зазначив, що страховий стаж заявника становить 14 рік 4 місяців 2 днів; пільговий стаж заявника за Списком №2 складає 3 роки 1 місяців 12 днів; результати розгляду документів, доданих до заяви за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2005 по 08.11.2006- згідно довідки без дати та номера видачі та з 01.03.2011 по 16.09.2011, з 01.11.2011 по 03.06.2012, з 04.04.2013 по 22.07.2013, з 01.02.2015 по 12.11.2015, 20.12.2016 по 06.12.2016, 16.02.2018 по 01.07.2018 - згідно довідки від 27.03.2020 № 206 20 на території рф, оскільки рф з 01.01.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року; період навчання з 01.09.1982 по 05.07.1984, оскільки в атестаті № 8126 по батькові ОСОБА_2 , а згідно паспортних даних ОСОБА_3 .
Також судом встановлено, що при зверненні до відповідача 23.04.2026 позивачем першому була надана трудова книжка серії НОМЕР_1 від 29.03.1984, вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.02.2016, атестат № 8126 від 07.07.1984 та уточнюючі довідки, що стосується предмету позову, згідно яких видно, що позивач працював/навчався, зокрема:
з 01.09.1982 по 05.07.1984 - запис 1 трудової книжки про період навчання; 
з 12.11.1991 по 25.11.1999 працював на посаді помічника бурильника 4 розряду; 23.01.1997, з 24.01.1997 переведений бурильником 5 розряду НГДУ «СН» Суторинське управління по нафтовіддачі пластів та капітального ремонту свердловин в районі Крайньої півночі (записи № 10 - № 16); 
з 26.11.1999 по 02.07.2001 працював бурильником капітального ремонту свердловин 6 розряду у ВАТ «Сибірнафта» (запис № 17);
з 03.07.2001 по 10.05.2002 працював бурильником капітального ремонту свердловин 6 розряду в ОАО «Сибнафта» (запис № 19);
з 10.09.2002 по 30.03.2003 отримував допомогу по безробіттю (запис № 22);
з 01.01.2005 по 01.08.2005 працював бурильником капітального ремонту свердловин 6 розряду в ЗАТ «Обнафтаремонт»;
з 30.03.2007 по 20.11.2009 працював бурильником капітального ремонту свердловин 6 розряду, з 13.11.2007 майстром капітального ремонту свердловин в ЗАТ «Обнафтаремонт»;
з 23.12.2009 по 20.12.2010 помічником майстра шостого розряду, майстром капітального ремонту свердловин в ЗАТ «Обнафтаремонт»; 
з 01.03.2011 по 16.09.2011 майстром капітального ремонту свердловин в ООО «АБС»;
з 01.11.2011 по 03.06.2012 майстром капітального ремонту свердловин в ООО «АБС»;
з 04.04.2013 по 11.07.2013 майстром капітального ремонту свердловин в ООО «АБС»; 
з 22.07.2013 по 13.06.2014 майстром капітального ремонту свердловин в ООО «АБС»;
з 01.02.2015 по 12.11.2015 майстром капітального ремонту свердловин в ООО «АБС»; 
з 20.02.2016 по 06.12.2016 бурильником капітального ремонту свердловин в ООО «АБС»; 
з 16.02.2018 по 01.07.2018 бурильником капітального ремонту свердловин в ООО «АБС». 
Крім того в матеріалах електронної пенсійної справи перебувають довідки про стаж та заробітну плату від 26.03.2020 № 5, від 27.03.2020 № 206/20, з яких видно, що позивач дійсно отримував заробітну плату в період з березня 2011 року по червень 2018 року, видані на підставі первинних документів: особових рахунків.
Щодо періоду навчання з 01.09.1982 по 05.07.1984 запис 1 трудової книжки про період навчання, підтверджується атестатом № 8126 від 07.07.1984 та довідкою Комунального закладу «Прилуцький професійний ліцей» Чернігівської обласної ради від 08.05.2026 № 01-25/171. Щодо періоду отримання допомоги по безробіттю відповідач взагалі нічого не зазначає. 
ОСОБА_1 , вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову йому в призначенні пенсії по списку № 2, звернувся до суду з цим позовом.
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 визначені статтею 114 Закону № 1058-IV та статтею 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-ХІІ).
Частиною другою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок. 
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Судом встановлено, що позивач досяг 55 років 04.06.2022, за призначенням пенсії за віком по списку № 2 звернувся 23.04.2026 у віці 58 років 10 місяців.
Тому, необхідний страховий стаж для позивача, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закон № 1058-IV (Список № 2) становить 29 років, необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, визначений пунктом 2 частини другої етапі 114 Закону № 1058-IV (Список № 2) становить 12 років 6 місяців.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Згідно із частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, із зазначеного вище вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону №1058-IV.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт «а» частини третьої статті 56 Закону №1788-XII).
До стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (пункт «д» частини третьої статті 56 Закону №1788-XII).
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1982 по 05.07.1984, оскільки в атестаті № 8126 по батькові ОСОБА_2 , а згідно паспортних даних ОСОБА_3 , суд зазначає, що цей період підтверджується записом № 1 в трудовій книжці позивача, тому у сукупності з іншими документами, у тому атестата № 8126 від 07.07.1984 та довідки Комунального закладу «Прилуцький професійний ліцей» Чернігівської обласної ради від 08.05.2026 № 01-25/171, суд приходить до висновку, що інформація наявна в трудовій книжці як в основному документі про страховий стаж позивача, та інших додаткових документів, є достатньою для зарахування позивачу до його стразового стажу періоду його навчання з 01.09.1982 по 05.07.1984, тому висновки відповідача в окресленій частині є необґрунтованими.
Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що період навчання позивача з 01.09.1982 по 05.07.1984 має бути зарахований до його загального страхового стажу.
Щодо періоду отримання допомоги по безробіттю відповідач взагалі нічого не зазначає у своєму рішенні, проте цей період в силу вимог пункту «а» частини третьої статті 56 Закону №1788-XII зараховується до стажу роботи.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що період навчання позивача з 10.09.2002 по 30.03.2003 має бути зарахований до його загального страхового стажу.
Щодо періоду роботи позивача з 12.11.1991 по 25.11.1999, з 26.11.1999 по 02.07.2001, з 03.07.2001 по 10.05.2002, з 01.01.2005 по 01.08.2005, 30.03.2007 по 20.11.2009 на посаді помічника бурильника, бурильника та з 23.12.2009 по 20.12.2010, 01.03.2011 по 16.09.2011, 01.11.2011 по 03.06.2012, з 04.04.2013 по 11.07.2013, з 22.07.2013 по 13.06.2014, з 01.02.2015 по 12.11.2015, з 20.02.2016 по 06.12.2016, з 16.02.2018 по 01.07.2018 на посаді помічника майстра, майстра капітального ремонту свердловин, на території російської федерації, суд вважає за необхідне вказати на таке.
Так, частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За правилами частини другої статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до частини другої статті 10 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 17 Закону України від 29.06.2004 № 1906-IV «Про міжнародні договори України» (далі – Закон № 1906-IV) укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Відтак, до питання призначення пенсії застосовуються правила, передбачені договорами (угодами) між Україною та іншими державами.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, чинної на момент спірного періоду роботи позивача (далі - Угода від 13.03.1992) передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якого вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка підписана Україною 13.03.1992, передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Відповідно до статті 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугою років, громадянам держав учасниць Угоди, враховується трудовий стаж, набутий на території будь якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди.
Необхідні для пенсійного забезпечення документи, що видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, що входили у склад СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11 Угоди від 13.03.1992).
Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.
Наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
З огляду на наведене, цією Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення», постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті Москві.
Згідно з частиною першою статті 25 Закону № 1906-IV припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.
Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.
Також суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» дію Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про трудову діяльність та соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14.01.1993, припинено.
Відтак, суд відхиляє доводи відповідача, щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території російської федерації відповідно до трудової книжки, періодів з 12.11.1991 по 25.11.1999, з 26.11.1999 по 02.07.2001, з 03.07.2001 по 10.05.2002, з 01.01.2005 по 01.08.2005, 30.03.2007 по 20.11.2009 на посаді помічника бурильника, бурильника та з 23.12.2009 по 20.12.2010, 01.03.2011 по 16.09.2011, 01.11.2011 по 03.06.2012, з 04.04.2013 по 11.07.2013, з 22.07.2013 по 13.06.2014, з 01.02.2015 по 12.11.2015, з 20.02.2016 по 06.12.2016, з 16.02.2018 по 01.07.2018 на посаді помічника майстра, майстра капітального ремонту свердловин, є протиправним, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
Крім цього, незарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.
За наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу.
Таким чином, незарахування відповідачем періоду навчання з 01.09.1982 по 05.07.1984, періоду трудової діяльності з 12.11.1991 по 25.11.1999, з 26.11.1999 по 02.07.2001, з 03.07.2001 по 10.05.2002, з 01.01.2005 по 01.08.2005, з 30.03.2007 по 20.11.2009, з 23.12.2009 по 20.12.2010, з 01.03.2011 по 16.09.2011, з 01.11.2011 по 03.06.2012, з 04.04.2013 по 11.07.2013, 22.07.2013 по 13.06.2014, з 01.02.2015 по 12.11.2015, з 20.02.2016 по 06.12.2016, 16.02.2018 по 01.07.2018 та допомоги отримання по безробіттю 10.09.2002 по 30.03.2003 (що складає 21 рік 4 місяці 21 день + 14 років 4 місяці 2 дні враховано відповідачем = 35 років 8 місяців 23 дні )згідно даних трудової книжки НОМЕР_1 від 29.03.1984 та вкладишу до неї є протиправними діями
Щодо врахування вказаного стажу як пільгового за списком № 2, суд зазначає, що відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених наказом Мінпраці від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92. 
Пунктом 10 Порядку визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637. 
Як було зазначено вище законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. 
Пункт 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці та соцполітики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок застосування Списків № 1 і № 2 або Порядок № 383), встановлює, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. 
Як було зазначено, вище згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.03.1984, вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.02.2016 позивач працював на посадах, що дають право на призначення пенсії за списком № 2, а саме: З 12.11.1991 по 25.11.1999 працював на посаді помічника бурильника 4 розряду по 23.01.1997, з 24.01.1997 переведений бурильником 5 розряду НГДУ «СН» Суторинське управління по нафтовіддачі пластів та капітального ремонту свердловин в районі Крайньої півночі. З 26.11.1999 по 02.07.2001 працював бурильником капітального ремонту Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.05.2026 7 свердловин 6 розряду у ВАТ «Сибірнафта». З 03.07.2001 по 10.05.2002 працював бурильником капітального ремонту свердловин 6 розряду в ОАО «Сибнафта». З 01.01.2005 по 01.08.2005 працював бурильником капітального ремонту свердловин 6 розряду в ЗАТ «Обнафтаремонт». З 30.03.2007 по 20.11.2009 працював бурильником капітального ремонту свердловин 6 розряду, з 13.11.2007 майстром капітального ремонту свердловин в ЗАТ «Обнафтаремонт». 
Зазначений стаж роботи на посаді помічника бурильника, бурильника капітального ремонту свердловин дає право на пільгове пенсійне забезпечення, передбаченого списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, розділом № ХІІ, підрозділом 2а, позиція 2130200а-11292. 
Крім того відповідно до відомостей картки 58 а видно, що посада бурильника капітального ремонту свердловин дає право на пенсію по Списку № 2 відповідно до вищевказаної постанови. 
В подальшому позивача працював у періоди: з 23.12.2009 по 20.12.2010 помічником майстра шостого розряду, майстром капітального ремонту свердловин в ЗАТ «Обнафтаремонт»; з 01.03.2011 по 16.09.2011 майстром капітального ремонту свердловин в ООО «АБС». З 01.11.2011 по 03.06.2012 майстром капітального ремонту свердловин в ООО «АБС»; з 04.04.2013 по 11.07.2013 майстром капітального ремонту свердловин в ООО «АБС»; з 22.07.2013 по 13.06.2014 майстром капітального ремонту свердловин в ООО «АБС»; з 01.02.2015 по 12.11.2015 майстром капітального ремонту свердловин в ООО «АБС»; з 20.02.2016 по 06.12.2016 бурильником капітального ремонту свердловин в ООО «АБС»; з 16.02.2018 по 01.07.2018 бурильником капітального ремонту свердловин в ООО «АБС», що також підтверджується записами в трудовій книжці позивача. 
Стаж роботи на посаді майстра по капітальному ремонту свердловин дає право на пільгове пенсійне забезпечення, передбаченого списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, розділом № ХІІ, підрозділом 2, позиція 2130200б-23187. 
Крім того відповідно до відомостей картки 49 а видно, що посада майстра ремонту свердловин дає право на пенсію по Списку № 2 відповідно до вищевказаної постанови. Також пільговою довідкою від 27.03.2020 № 206/20 передбачено, що посада майстра ремонту свердловин дає право на пенсію по Списку № 2. 
Таким чином період роботи позивача з 12.11.1991 по 25.11.1999, з 26.11.1999 по 02.07.2001, з 03.07.2001 по 10.05.2002, з 01.01.2005 по 01.08.2005, 30.03.2007 по 20.11.2009 на посаді помічника бурильника, бурильника та з 23.12.2009 по 20.12.2010, 01.03.2011 по 16.09.2011, 01.11.2011 по 03.06.2012, з 04.04.2013 по 11.07.2013, з 22.07.2013 по 13.06.2014, з 01.02.2015 по 12.11.2015, з 20.02.2016 по 06.12.2016, з 16.02.2018 по 01.07.2018 на посаді помічника майстра, майстра капітального ремонту свердловин, роботи на яких віднесено до списку № 2, що дає право на призначення пенсії згідно Списку № 2 (пільговий стаж позивача складає 18 років 11 місяців 25 днів + 3 роки 1 місяць 12 днів враховано відповідачем = 22 роки 1 місяць 7 днів) повинен бути зарахований відповідачем.
Відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).
Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України. Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
У пункті 54 Рішення у справі Пічкур проти України ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що в цьому випадку є порушення конституційних прав позивача на пенсійне забезпечення.
З урахуванням наведеного рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 01.05.2026 № 254050013290 про відмову в призначенні позивачеві пенсії не відповідає критеріям, визначеним у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, у зв`язку із чим підлягає визнанню судом протиправним та скасуванню.
Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто, в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а та від 11.07.2019 у справі №242/1484/17 та від 31.03.2020 у справі №446/656/17.
Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).
Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України. Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
У пункті 54 Рішення у справі Пічкур проти України ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що в цьому випадку є порушення конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.
З огляду на викладене, оскільки судом встановлено, що у позивача наївна всі умови для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах: вік понад 58 років, стаж - понад 30 років, пільговий стаж по списку № 2 – понад 12 років 6 місяців, що є в сукупності достатнім для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умвовах за списком № 2, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у спосіб як просить позивач. 
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог та наявність підставі для їх задоволення.
Відповідно до частин першої та третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з наявної у матеріалах справи квитанції від 15.05.2026 № 2216727493 позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1084, 96 грн.
Таким чином, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають судові витрати у розмірі 1084, 96 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.05.2026 № 254050013290 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по списку № 2.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком № 2 періоди роботи з 12.11.1991 по 25.11.1999, з 26.11.1999 по 02.07.2001, з 03.07.2001 по 10.05.2002, з 01.01.2005 по 01.08.2005, 30.03.2007 по 20.11.2009 на посаді помічника бурильника, бурильника та з 23.12.2009 по 20.12.2010, 01.03.2011 по 16.09.2011, 01.11.2011 по 03.06.2012, з 04.04.2013 по 11.07.2013, з 22.07.2013 по 13.06.2014, з 01.02.2015 по 12.11.2015, з 20.02.2016 по 06.12.2016, з 16.02.2018 по 01.07.2018 на посаді помічника майстра, майстра капітального ремонту свердловин, до страхового стажу період навчання з 01.09.1982 по 05.07.1984, період трудової діяльності з 12.11.1991 по 25.11.1999, з 26.11.1999 по 02.07.2001, з 03.07.2001 по 10.05.2002, з 01.01.2005 по 01.08.2005, з 30.03.2007 по 20.11.2009, з 23.12.2009 по 20.12.2010, з 01.03.2011 по 16.09.2011, з 01.11.2011 по 03.06.2012, з 04.04.2013 по 11.07.2013, 22.07.2013 по 13.06.2014, з 01.02.2015 по 12.11.2015, з 20.02.2016 по 06.12.2016, 16.02.2018 по 01.07.2018 та допомоги отримання по безробіттю з 10.09.2002 по 30.03.2003 та призначити та виплатити пенсію на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня подання заяви – 23.04.2026. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 1084, 96 грн, сплаченого згідно із квитанцією від 15.05.2026 № 2216727493. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження юридичної особи: Одеська область, місто Одеса, вул. Канатна, 83, 65012 (для листування 65609); унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 20987385). 

Суддя Марія ДУБІНА