Новосанжарський районний суд Полтавської області

Справа № 542/716/26
Провадження № 2/542/581/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2026 року селище Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Афанасьєвої Ю.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Чиж Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рясний Владислав Денисович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Новосанжарський відділ державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд –

ВСТАНОВИВ:
Адвокат Рясний В.Д., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 13.04.2026 року звернувся до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Новосанжарський відділ державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, та просить визнати виконавчий напис №244317 виданий 27.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2021 року (ВП №67001669), винесеної державним виконавцем Новосанжарського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), з ОСОБА_1 було вирішено стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» заборгованість в розмірі 13 577,00 грн. Зазначену постанову про відкриття ВП за №67001669 було винесено на підставі виконавчого напису №244317, виданого 27.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 
Зазначає, що договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» ним не було укладено та особисто підписано, внаслідок чого такий договір не було посвідчено нотаріально, тому виходячи з вищевказаного, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було видано виконавчий напис №244317 безпідставно, необґрунтовано, а отже незаконно.
Вважає, що нотаріус перед вчиненням нотаріальної дії щодо видачі виконавчого напису №244317, не звернув увагу на те, що відсутній факт безспірності заборгованості за кредитним договором та відсутність відповідного нотаріально посвідченого договору. Нотаріусом не було надане підтвердження факту, чи справді на момент вчинення виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.
Звертає увагу на те, що нотаріально посвідченого договору з ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» Матійченко Р.С. не укладав.
Тому вважає виконавчий напис №244317, виданий 27.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою суду від 15.04.2026 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 14.05.2026 року. Витребувано докази (а.с. 22-23).
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 36, 55-56).
Представник позивача адвокат Рясний В.Д. в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 40, 52). Надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та без участі позивача, вказавши, що позовні вимоги підтримують, просять задовольнити в повному обсязі проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с. 43-44). 
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 33, 53). Відзиву на позов не надав. 
Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи відповідно до положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с. 34-35, 49-50). Заперечень на позов не надав.
Представник третьої особи: Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 32, 54), заперечень на позов не надав.
Ухвалою суду від 26.05.2026 року встановлено заочний розгляд справи. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
27.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №244317 про стягнення з ОСОБА_1 , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», на підставі Договору факторингу №2106 від 21 червня 2021 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №3365216 від 07 січня 2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 .
Задоволено вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», стягнуто з ОСОБА_1 за період з 20.06.2021 року по 27.06.2021 року включно, суму у розмірі 13577,00 грн. (а.с. 29 на звороті, 38).
Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження №67001669 від 04.10.2021 року вбачається, що головним державним виконавцем Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 13577 грн. (а.с. 17).
За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).
Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Так, виходячи з оскаржуваного виконавчого напису, нотаріус при його вчиненні керувався саме п.2 вказаного Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (а.с. 29 на звороті, 38).
Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі.
Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада2014року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в цій частині, з моменту її прийняття.
Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. 
Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.
З аналізу викладеного слідує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 
Докази про те, що кредитний договір, укладений між первісним кредитором та позивачем, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, надані не були та матеріали справи не містять.
Таким чином, вчиняючи 27 червня 2021 року виконавчий напис №244317 за кредитним договором, який не був посвідчений нотаріально, приватний нотаріус Остапенко Є.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.
Такі правові позиції наведені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 у справі № 910/10374/17.
Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису №244317 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.
Крім того, перевіряючи доводи сторін про наявність чи відсутність на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису у боржника безспірної заборгованості перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, судом встановлено таке.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно дост.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Розрахунку заборгованості суду не надано.
Тобто, нарахована сума заборгованості не може вважатися безспірною, оскільки не наданого детального розрахунку, який би підтверджував відповідність нарахованої суми умовам договору.
Крім того, зі змісту виконавчого напису, вбачається, що кредитний договір №3365216 від 07.01.2021 року, був укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія управління активами». 
При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази набуття ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги за договором, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», а також даних про повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі №645/1979/15-ц сформульований правовий висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість та саме перед даним стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги, що судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. 
Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис у порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Таким чином, враховуючи порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, суд доходить висновку про задоволення вимог позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №244317 від 27.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 13577,00 грн. 
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на вілповідача.
Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.
За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.
Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання юридичних послуг від 10.04.2026 року (а.с. 7), додаток №1 до Договору від 10.04.2026 (а.с. 8), акт наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 10.04.2026 року (а.с. 13), згідно з якими вартість правової допомоги становить 7500 грн. Факт оплати вказаної суми підтверджується квитанцією від 10.04.2026 року на суму 7500 грн. (а.с. 12). 
Матеріали справи свідчать, що фактично вчинені представником позивача такі дії: підготовлена та подана позовна заява, клопотання про долучення доказів до справи. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Так, суд враховує, що представником позивача вчинені такі дії: написання позовної заяви, клопотання про долучення доказів до справи. Докази вчинення будь-яких інших процесуальний дій надані не були. При цьому розгляд справи відбувався без участі предстаника позивача.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд бере до уваги нескладність самої справи, оскільки вона не є великою за фабулою та предметом доказування; підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль; враховує, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, а також тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, виходячи з реальності наданих адвокатом послуг та враховуючи нескладність справи, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, її розгляд в суді без участі представника позивача, суд доходить висновку про наявність достатність правових підстав для зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 7500 грн. до 5000 грн.
З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору за подання позову до суду на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір 1331,20 грн, однак враховуючи при цьому, що позовна заява була подана представником позивача через систему "Електронний суд", а тому судовий збір, який підлягав сплаті вираховується із застосуванням визначеного законом коефіцієнта та дорівнює 1064,96 грн (1331,20 грн х 0,8).
На підставі вищевикладеного та, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд- 
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рясний Владислав Денисович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Новосанжарський відділ державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №244317 від 27.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором №3365216 від 07.01.2021 року у розмірі 13577 (тринадцять тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн. 00 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», адреса місцезнаходження: вул.Соборна, буд.98А, каб.70, м.Ірпінь, Київської області, код 35017877, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь держиви судовий збір в сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 коп.
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Інші учасники справи, а також відповідач у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ;
представник позивача: адвокат Рясний Владислав Денисович, адреса робочого місця адвоката: м-н.Сонячний, б.13, м.Кривий Ріг;
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», місцезнаходження: вул.Соборна, буд.98А, каб.70, м.Ірпінь, Київської області, код ЄДРПОУ 35017877;
третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, місцезнаходження: вул.Мала Житомирська, буд.6/5, м.Київ, 01001;
третя особа: Новосанжарський відділ державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місцезнаходження: вул.Першотравнева, 3, селище Нові Санжари, Полтавського району, Полтавської області.
Повний текст рішення складений 26 травня 2026 року.
Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області Ю.О. Афанасьєва